Държавен вестник, бр. 104, 2023 г., стр. 15

БРОЙ  104	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
само на лицата, които притежават капитала 
на дружеството или са членове на управи­
телното му тяло и като такива контролират 
неговата дейност. Съдът вече е имал възмож­
ност, макар и във връзка с друг вид търгов­
ска дейност, да посочи, че „ограничаването 
на участието в застрахователни дружества е 
възможно и допустимо в обществен интерес“, 
като „ръководният критерий в тази насока […] 
е професионалната и моралната годност на 
лицата, които чрез капиталово участие или 
управленски позиции упражняват контрол 
върху дружеството“ (Решение № 6 от 1997 г. 
по к.д. № 32/1996 г.). В този смисъл предви­
дената в оспорения закон мярка е щадяща 
и не надхвърля необходимото за защита на 
публичния интерес, като по отношение на нея 
е предвиден и съдебен контрол – както запо­
ведта, с която се отказва издаване на лиценз, 
така и тази за отнемане на издаден лиценз 
подлежат на обжалване по реда на Админис-
тративнопроцесуалния кодекс (чл. 48 и чл. 49, 
ал. 3 ЗЧОД). Както е посочено в Решение 
№ 10 от 2020 г. по к.д. № 7/2020 г., съдебният 
контрол се явява „гарант за правата на човека 
и тяхното пропорционално ограничаване“ и 
като такъв е от значение при формиране на 
преценката за съразмерност.
В обобщение на изложеното Конституци­
онният съд намира, че оспорената законова 
уредба не противоречи на Основния закон в 
изясненото є по-горе съдържание, съобраз­
но което 30-дневният срок по чл. 49, ал. 1, 
т. 2 ЗЧОД започва да тече от уведомяването 
по предвидения в НПК ред на физическото 
лице, регистрирано като едноличен търговец, 
собственик на еднолично дружество с огра­
ничена отговорност, съдружник в дружество 
с ограничена отговорност, член на управи­
телния орган на търговското дружество или 
на юридическото лице, както и неограниче­
но отговорен съдружник в командитно или 
събирателно дружество, за привличането му 
като обвиняем за умишлено престъпление от 
общ характер.
Воден от горното и на основание чл. 149, 
ал. 1, т. 2, предл. първо от Конституцията във 
връзка с чл. 22, ал. 1 от Закона за Конститу­
ционен съд Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на тричленен състав на 
Върховния административен съд за установя­
ване на противоконституционност на чл. 49, 
ал. 1, т. 2 от Закона за частната охранител­
на дейност (обн., ДВ, бр. 10 от 30.01.2018 г.; 
посл. изм., бр. 17 от 26.02.2019 г., бр. 69 от 
4.08.2020 г.) в частта „в случаите на чл. 47, 
т. 5“ относно буква „б“.
Съдиите Янаки Стоилов и Соня Янкулова 
са подписали решението с особено мнение.
Председател: 
Павлина Панова
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдиите Янаки Стоилов и Соня Янкулова 
по конституционно дело № 21 от 2022 г.
Подписваме решението с особено мнение, 
защото според нас разпоредбата на чл. 49, 
ал. 1, т. 2 от Закона за частната охранител­
на дейност (ЗЧОД) в оспорената част – „в 
случаите на чл. 47, т. 5“, относно буква „б“ е 
противоконституционна.
Въпросът, който оспорената пред Кон­
ституционния съд разпоредба поставя, е: 
конституционосъобразно ли законодателят е 
определил привличането на едно лице като 
обвиняем за умишлено престъпление от общ 
характер: първо, като основание за отнемане 
на лиценза на едноличен търговец или на 
юридическо лице, когато привлеченото лице 
има качеството, посочено в чл. 45, т. 5 ЗЧОД, 
и второ, като начален момент, от който за­
почва да тече срокът за предоставената на 
привлеченото лице възможност да прекрати 
участието си в търговското дружество или в 
юридическото лице.
И двете функции, които процесуалното 
действие – привличане на лице като обвиняем 
за умишлено престъпление от общ харак­
тер – осъществява в оспорената разпоредба, не 
съответстват на легитимна цел, на основание 
на която законодателят би могъл да отнеме 
придобито от даден правен субект право и на 
основание на която би могъл да даде срок за 
упражняване на предоставено право.
Безспорно е, че гарантирането на сигур­
ността и на обществения ред в контекста 
на осъществяване на охранителна дейност 
(по смисъла на чл. 2, ал. 1 ЗЧОД) от частни 
правни субекти е легитимна за държавата 
цел, която є позволява да въведе определени 
ограничения на вече придобито право за 
извършване на тази дейност. Предоставянето 
на дейности от обхвата на сигурността и 
осигуряване на обществения ред в държавата 
на частни правни субекти като стопанска 
дейност неминуемо поставя пред правното 
регулиране на частната охранителна дейност 
изисквания, свързани със сигурността, но 
и с други ценности на демократичната дър­
жава като защитата на правата на човека и 
демократичния ред. Проблемът в случая е, 
че избраното от законодателя процесуално 
действие – привличане на едно лице като 
обвиняем, не може да бъде нито начален 
момент на срок, в който да бъде осъщест­
вено установено в Закона за частната охра­
нителна дейност право (с оглед на уредбата 
на процесуалното действие в Наказателно-
процесуалния кодекс, тъй като резултатът от 
това действие е факт, който може да остане 
продължителен период от време неизвестен 
за самото лице), нито може да бъде консти­
туционосъобразно основание за отнемане на 
придобити права.