Държавен вестник, бр. 55, 2015 г., стр. 11

БРОЙ  55	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
като паралелно с това е въвела конституци­
онна недопустимост за въздействие от другите 
власти върху осъществяване на функциите на 
съдебната власт. Тези два подхода не си про­
тиворечат, а взаимно се допълват и в своята 
цялост изразяват разбирането на принципа 
за разделение на властите, основано на вза­
имодействие, от една страна, и независимост, 
от друга, като конституционна гаранция за 
осъществяване на основната функция на съ­
дебната власт – защитата на правата и закон­
ните интереси на гражданите, юридическите 
лица и държавата. Освен това следва да се 
съобрази и обстоятелството, че избраните 
от Народното събрание членове на ВСС са 
с мандат, който им гарантира независимост 
от законодателния орган при вземането на 
управленски решения.
Управлението на съдебна власт като функ­
ция на ВСС налага и следните уточнения.
В Тълкувателно решение № 3 от 2003 г. по 
к.д. № 22 от 2002 г. – ДВ, бр. 36 от 2003 г., КС 
разглежда съдебната власт като част от дър­
жавното управление: „Макар и самостоятелна 
власт, извън законодателната и изпълнителната 
съгласно принципа за разделение на властите, 
съдебната власт и нейните органи (глава шеста 
от Конституцията) са неразривно свързани с 
парламентарната форма на управление и са 
неотменим неин елемент… Управлението на 
парламентарната държава със създадените от 
нея закони би било безсмислено, ако липсва 
съдебна система, осигуряваща точното им 
прилагане.“ Следователно съдебната власт 
е държавна власт, а органите на съдебна­
та власт, включително ВСС, са държавни 
органи и дейността по осъществяване на 
съдебната власт от нейните органи следва да 
се разглежда като част от управлението на 
държавата. Управлението на съдебната власт 
обаче има своя специфика, която го отличава 
от управлението, осъществявано от органите 
на изпълнителната власт.
Функцията по управление на съдебната 
власт, осъществявана от ВСС, не означава 
управление на структурите на съдебната власт 
по начина, по който се управляват структу­
рите на изпълнителната власт. Наличието на 
йерархична подчиненост по смисъла на чл. 107 
от Конституцията, според който „Министер­
ският съвет отменя незаконосъобразните или 
неправилни актове на министрите“, липсва 
в правоотношенията ВСС – органи на съдеб­
ната власт. Нещо повече, ВСС, макар да е 
орган на управление на съдебната власт, не 
се явява и орган, който упражнява нейните 
функции, така както са посочени в чл. 117, 
ал. 1 от Конституцията и са свързани с непо­
средствената защита на правата и законните 
интереси на гражданите, юридическите лица 
и държавата. Затова отсъства каквато и да е 
субординация в отношенията ВСС – органи 
на съдебната власт, когато в качеството си 
на държавни органи съдиите осъществяват 
правосъдна дейност, прокурорите – надзора 
за законност, и следователите – разследва­
нето по наказателни дела. Или в дейността 
по установяване на фактите, прилагане на 
закона и тълкувателната дейност принци­
път за функционална независимост (чл. 117, 
ал. 2) изключва всяка възможност органите 
на съдебната власт да получават нареждания, 
заповеди, указания, респ. да бъдат ръководени, 
управлявани, а постановените от тях актове 
да бъдат и контролирани от ВСС. В тези гра­
ници независимостта на съдията, прокурора 
и следователя при формиране на вътрешното 
убеждение по фактите и приложимия закон 
е пълна и абсолютна както по отношение 
на ВСС, така и по отношение на останалите 
държавни органи, осъществяващи държавното 
управление. Такова е разбирането и на КС, 
отразено в мотивите към Решение № 10 от 
2011 г. по к.д. № 6 от 2011 г. – ДВ, бр. 93 от 
2011 г., където се посочва, че „Той (ВСС) по 
Конституция няма управленски или ръководни 
правомощия по отношение съдиите, прокуро­
рите и следователите, които са независими при 
изпълнение на функциите си от останалите 
две власти и от Висшия съдебен съвет, като 
контролът върху актовете им се осъществя­
ва от по-горната инстанция.“ В следващото 
Тълкувателно решение № 9 от 2014 г. по к.д. 
№ 3 от 2014 г. – ДВ, бр. 58 от 2014 г., отново 
е изведена функционалната независимост на 
органите на съдебната власт по отношение 
на ВСС – „Той (ВСС) по Конституция няма 
управленски или ръководни правомощия по 
отношение на съдиите, прокурорите и следо­
вателите, които са независими при изпълне­
ние на функциите си.“ В това отношение КС 
последователно следва разбирането, изразено 
още в Тълкувателно решение № 17 от 3 ок­
томври 1995 г. по к.д. № 13 от 1995 г. – ДВ, 
бр. 93 от 20 октомври 1995 г., в което опреде­
лянето на ВСС като орган на управление на 
съдебната власт е съпроводено с уточнението, 
че тази му компетентност не се отнася до 
дейностите по правораздаване и надзора за 
законност. Законодателят с оспорената разпо­
редба на чл. 16, ал. 1, изр. второ ЗСВ също 
така изключва от обсега на осъществяваното 
от ВСС управление онази част от дейността 
на органите на съдебната власт, която се га­
рантира от функционалната им независимост, 
т.е. дейностите по правораздаване и надзор 
за законност. По този начин се гарантира 
вътрешната независимост на съдиите, про­
курорите и следователите от ВСС. Ето защо