Държавен вестник, бр. 54, 2014 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  54
В правовата държава е недопустимо да 
бъде делегирано на друг орган уреждането с 
подзаконов нормативен акт на обществените 
отношения относно правилата на конкурен­
цията. Основният закон изисква материята 
относно нелоялната конкуренция и защитата 
на потребителя да бъде уредена със закон 
(чл. 19, ал. 2). Отново с оглед преценката за 
разпределението на правната компетентност 
самата Конституция не допуска подзаконовите 
актове да дават първична правна уредба. Об­
ратно, те имат вторичен характер, в смисъл 
че се издават въз основа и в изпълнение на 
закона (чл. 114 от Конституцията), т. е. две 
кумулативни изисквания, които категорично 
определят техния характер. Самата природа 
на подзаконовия акт следователно предпоста­
вя наличието на съответни правила в закона, 
а не създаване тепърва на тези правила от 
подзаконовия акт. Законът е общ нормативен 
акт с най-висок ранг в йерархията на норма­
тивните актове, тъй като той урежда първично 
или въз основа на Конституцията обществени 
отношения, които се поддават на трайна уредба 
според предмета или субектите (чл. 3 от Закона 
за нормативните актове). Оттук изводът, че 
правната уредба, която се съдържа в закона, 
трябва да бъде пълна. На същото основание 
не е допустимо от подзаконов акт да се очаква 
да запълва пропуски в уредбата на закона, да 
определя смисъла и съдържанието на споме­
нати в закона понятия или пък когато трябва 
да се реши даден въпрос, основанието за ре­
шаването му да се търси в подзаконовия акт. 
В този смисъл е Решение № 11 от 5 октомври 
2010 г. на Конституционния съд на Република 
България по к.д. № 13 от 2010 г. (ДВ, бр. 81 от 
15 октомври 2010 г.).
II. Относно § 12
1. Разпоредбите на новия чл. 19 от Закона 
за храните (ЗХ) предвиждат търговец на хра­
ни с общ оборот за предходната година над 
50 млн. лв., който купува храни, предназначени 
за последваща продажба в обекти за търговия 
с храни по чл. 12 от същия закон, да изготвя 
проект на типов договор и/или общи условия 
за доставка на храни. Типовите договори и/
или общите условия за доставка на храни се 
предоставят на Комисията за защита на кон­
куренцията. В типовия договор и/или общите 
условия за периодична доставка на храни се 
включват и услугите, и условията, при които 
те се предоставят на доставчиците на храни. 
Типовият договор и/или общите условия за 
периодична доставка на храни се публикуват на 
интернет страницата на търговеца в 10-дневен 
срок от предоставянето им на КЗК.
Остава неясно как и защо законодателят е 
избрал критерия 50 млн. лв. оборот за предход­
ната година. Въвеждането на този формален 
критерий създава неравнопоставеност между 
стопанските субекти, които осъществяват ед­
наква дейност. Законът създава задължения 
само за търговци на храни, без да става ясно 
защо извън регулацията остават производители 
и доставчици на храни с такъв оборот.
Задължението за публикуване на типовите 
договори/общите условия в интернет създава 
риск от нарушаване на конкуренцията, по­
ради разкриване на търговска тайна между 
конкуренти. Изискването в тези договори да 
се включва и информация за услугите и усло­
вията, които се предоставят на доставчиците 
на храни, на практика представлява търгов­
ска тайна и разкриването или използването 
є би могло да доведе до икономически ползи 
за други дружества. Възприетият подход на 
общодостъпност на тези условия може да до­
веде до практическо уеднаквяване на общите 
условия и фактически картел. По този начин 
посочените правни норми всъщност осуетяват 
целите, които си поставя ЗЗК.
Търговската тайна стои в основата на кон­
куренцията. По тази причина редица актове 
на национално и европейско ниво предвиждат 
защита на този вид информация. Дори Кон­
ституцията на Република България допуска 
ограничаване на правото на търсене, полу­
чаване и разпространяване на информация, 
когато могат да се засегнат чужди права или 
защитена от закона тайна. Законът за достъп 
до обществена информация създава задължение 
за държавните органи да не предоставят или 
разпространяват информация, която представ-
лява търговска тайна и чието предоставяне 
или разпространяване би довело до нелоялна 
конкуренция между търговци, освен в случаите 
на надделяващ обществен интерес. Не считам, 
че публичното оповестяване на тези договори 
е пропорционална мярка за справяне с нело­
ялните търговски практики. Законодателят 
трябва да създава гаранции за опазване на 
търговската тайна на стопанските субекти, а 
не предпоставки за застрашаване на стопан­
ските интереси.
Съгласно приетата разпоредба на чл. 19, 
ал. 2 ЗХ КЗК образува производство за уста­
новяване на нарушение по глава дванадесета 
от Закона за защита на конкуренцията, когато 
установи несъответствие на типовия договор 
и/или общите условия за доставка на храни с 
правилата за конкуренцията. 
Законодателят не предвижда предварително 
произнасяне на КЗК за съответствие на пре­
доставените є типови договори и/или общи 
условия за доставка на храни с правилата за 
конкуренцията. Така по всяко време – при 
договаряне, изпълнение или прекратяване на 
договори между търговци за доставка на храни, 
КЗК по своя инициатива или по сигнал ще може 
да образува производство по установяване на 
нарушения и налагане на санкции за нелоялна 
конкуренция или злоупотреба с по-силна пози­
ция при договаряне. Този законодателен подход 
е неприемлив, тъй като създава непредвидимост 
и несигурност за стопанските субекти и може 
да доведе до административен произвол. Това 
важи с още по-голяма сила поради факта, че 
липсва ясна дефиниция на злоупотребата с 
по-силна позиция при договаряне. 
Приеманите от Народното събрание закони 
е необходимо да гарантират правната сигурност 
във всяка една област на регулация. Възмож­
ността КЗК да се произнесе във всеки един