Държавен вестник, бр. 89, 2006 г., стр. 131

Б Р О Й  89
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  131
рът не се влияе от водна пара, както е определено в
приложение № 3, допълнение 2, т. 1.9.1 и 1.9.2.
Използването на химически сушители за от-
страняване на вода от пробата не е разрешено.
—Температурни сензори Т1, Т2, Т3
Служат за отчитане на температурата на газо-
вия поток.
—Температурен сензор Т4
Служи за отчитане на температура на NO2—
NO конвертора.
—Температурен сензор Т5
За отчитане на температурата на охладителя
на банята.
—Манометри G1, G2, G3
За измерване на налягането в тръбопроводите
за взeмане на проби.
—Регулатори на налягане R1, R2
За регулиране съответно на налягането на въз-
духа и на горивото (Н2) за HFID.
—Регулатори на налягане R3, R4, R5
За регулиране на налягането в тръбопроводите
за взeмане на проби и на потока към анализаторите.
—Дебитомери FL1, FL2, FL3
За измерване на дебита на газовата проба, пре-
минал през байпаса.
—Дебитомери FL4 до FL7 (незадължително)
За отчитане на дебита през анализаторите.
—Превключващи кранове V1 до V6
Подходящи кранове за подвеждане на взетата
проба на газа за регулиране на чувствителността
или на нулиращия газ, по избор, в анализатора.
—Магнитни вентили V7, V8
За обхождане (байпас) на NO2—NO конвертора.
—Иглен вентил V9
За изравняване на дебита на NO2—NO конвер-
тора и байпаса.
—Иглени вентили V10, V11
За регулиране на дебита към анализаторите.
—Изпускателни кранове V12, V13
За изпускане на кондензата от охладителя на
баня В.
—Превключващ кран вентил V14
За избор на торбичка ВК или торбичка BG.
1.2. Определяне на частиците
Точки 1.2.1 и 1.2.2 и фиг. 4 до 15 съдържат под-
робни описания на препоръчваните системи за раз-
реждане и взeмане на проби, като се има предвид,
че с различни конфигурации могат да се постигнат
еднакви резултати, не е необходимо стриктното при-
държане към тези схеми. Могат да бъдат използва-
ни допълнителни компоненти, като апарати, вен-
тили, електромагнити, помпи и прекъсвачи, за да
бъде получена допълнителна информация и да се
координират функциите на отделните съставни сис-
теми. Други компоненти, които не са необходими
за запазване на точността на някои системи, могат
да бъдат премахнати, при условие че това решение
се основава на добра техническа преценка.
1.2.1. Система за разреждане
1.2.1.1. Система с разреждане на част от потока
(фиг. от 4 до 12)7
7 Фигурите от 4 до 12 показват различни типове системи
с разреждане на част от потока, които по принцип могат
да бъдат използвани за изпитването в стационарен (ста-
билизиран) режим (NRSC). При все това по причина
на много строгите ограничения на изпитванията в пре-
ходен режим само системите с разреждане на част от
потока (фиг. от 4 до 12), задоволяващи всички изиск-
вания, посочени в “Системи с разреждане на част от
потока” на допълнение III, приложение № 1, т. 2.4, се
приемат за изпитването в преходен режим (NRTC).
Посочената система за разреждане се базира
на разреждането на част от обема отработени га-
зове. Разделянето на обема отработени газове и
последващият процес на разреждане могат да бъ-
дат осъществени с различни видове системи за
разреждане. За последващото събиране на части-
ци през системата за вземане на проби от частици
(т. 1.2.2, фиг. 14) може да се пропусне пълният обем
от разредени отработени газове или само една част
от него. Първият метод се обозначава като систе-
ма с вземане на проба от целия поток, вторият—
като система с вземане на проба от част от потока.
Пресмятането на степента на разреждане зави-
си от използваната система.
Препоръчват се следните системи:
—Изокинетични системи (фиг. 4 и 5)
При тези системи подведеният в свързващата
преносна тръба поток от газове отговаря по ско-
рост и/или налягане на пълния поток от отработе-
ни газове, което изисква потокът от отработени
газове на нивото на сондата за вземане на проби да
бъде без смущения и равномерен. Това обикнове-
но се постига чрез използването на резонатор и на
тръба с права подвеждаща част, която е насочена
срещу потока в мястото на вземане на проба. Впос-
ледствие коефициентът на разделяне се изчислява
въз основа на лесно измервани стойности, като
например диаметрите на тръбите. Трябва да се има
предвид, че изокинетичният метод се използва само
за изравняване на характеристиките на потока, а
не за изравняване на разпределението на частици-
те по размери. По правило последното не е необхо-
димо, тъй като частиците са достатъчно малки, за
да следват линията на течението на флуидите.
—Системи с регулиране на дебитите и измер-
ване на концентрациите (фиг. 6 до 10)
При тези системи пробата се взeма от целия
поток отработени газове чрез регулиране на дебита
на разреждащия въздух и на цялостния дебит на
разредените отработени газове. Степента на раз-
реждане се определя въз основа на концентрациите
на индикаторни газове, като СО2 или NОx, които
вече се съдържат в отработените газове на двигате-
ля. Концентрациите в разредените отработени га-
зове и в разреждащия въздух се измерват, а концен-
трацията в необработените отработени газове може
да бъде измерена директно или да бъде пресметна-
та, при известен състав на горивото, чрез дебита на
горивото и уравнението на въглеродния баланс.
Системите могат да се регулират чрез пресметна-
тата степен на разреждане (фиг. 6 и 7) или на базата
на дебита към преходната тръба (фиг. 8, 9 и 10).
—Системи с регулиране и измерване на дебита
(фиг. 11 и 12)
При тези системи пробата се взeма от целия
поток отработени газове чрез регулиране на дебита
на разреждащия въздух и на цялостния дебит на
разредените газове. Степента на разреждане се
определя въз основа на разликата между двата де-
бита. Този метод изисква прецизно калибриране на
дебитомерите един спрямо друг, защото относител-
ната големина на двата дебита при по-големи съот-
ношения на разреждане може да доведе до значи-
телни грешки. Регулирането на дебита се извършва
много лесно, като дебитът на разредените отрабо-
тени газове се поддържа постоянен, а дебитът на
разреждащия въздух се променя при необходимост.