Държавен вестник, бр. 55, 2016 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  55
(5) Когато е налице значителна несигурност, 
рискът да се допуснат прекомерни разходи може 
да бъде намален с избор на мерки, които да бъдат 
лесно и итеративно добавяни или адаптирани в 
бъдеще въз основа на информацията за тяхното 
въздействие, както и на свързаните с това ползи. 
Не е задължително обаче такъв вид мерки да са 
най-приемливите за заинтересованите страни.
(6) При определяне на нивото на несигурност 
се взема предвид и несигурността при опреде­
лянето на целите.
(7) Ползите се оценяват, като се вземе предвид 
допълнителната несигурност, която те създават 
по отношение на разходите. Същата логика се 
следва, когато разходите са по-несигурни от 
ползите, въпреки че това не се среща толкова 
често на практика.
(8) Мерки за намаляване на несигурността 
(например, чрез програми за изследвания или 
проучвания) се планират, като:
1. те са пропорционални, т.е. не изискват 
разходи, несъразмерни с очакваните ползи;
2. усилията за намаляване на несигурността 
са пропорционални на трудността на въпросно­
то решение и на последствията от вземане на 
погрешно решение; 
3. се осигурява баланс между риска от неиз­
пълнение на целите и риска от неизползване на 
най-разходоефективните средства за постигане 
на тези цели, като приоритет трябва да бъде 
минимизиране на риска за неизпълнение на це­
лите, например ефективността на мерките срещу 
дифузно замърсяване може да бъде по-несигурна 
в сравнение с ефективността на мерките срещу 
точкови замърсявания; от друга страна, разходите 
за мерките срещу дифузно замърсяване могат да 
бъдат по-малки в сравнение с разходите за мер­
ките срещу точкови източници на замърсяване; 
в този случай, ако очакваният ефект ще е един 
и същ, следва да се изберат мерките, които са 
по-разходоефективни (в случая мерките срещу 
дифузното замърсяване).
(9) Не се планират мерки за намаляване на 
несигурността, ако с това не се изяснява какво 
решение трябва да се вземе. В тези случаи се 
взема принципно решение, например на основата 
на превенцията и/или принципът „замърсителят 
плаща“ или когато е възможно, на основата на 
консенсус.
Чл. 17. (1) Трансграничните въпроси задъл­
жително се оценяват в трансграничен мащаб. 
(2) Прилагането на изключения в трансгра­
ничен мащаб включва:
1. прилагане на изключения за вътрешни водни 
тела поради причини/натиск извън територията/
възможностите на страната; 
2. съгласуване на вида на изключението, вкл. 
причините и съответните обосновки за общи 
(гранични/трансгранични) водни тела. 
(3) Съгласуването по ал. 1, т. 2 със съот­
ветната съседна държава се извършва както, 
когато същата е страна – членка на ЕС, така и 
в случаите, в които тя не е страна – членка на 
ЕС, и не е задължена да прилага на практика 
европейското законодателство.
(4) В международните райони за басейново 
управление изключенията се координират със 
страните от споделения речен басейн.
(5) Изключения в трансграничен контекст 
могат да се прилагат и в случаите, когато бъл­
гарската страна не може да реши проблемите за 
непостигането на целите, защото решенията за 
това са извън компетентността и юрисдикцията 
є и трябва да бъдат взети от съседна(и) държави. 
В тези случаи се изисква от страната, отговорна 
за проблема, да предостави достатъчно информа­
ция за обосновка на изключение, включително: 
1. данни от мониторинг;
2. информация за оценка на междинните 
цели и очаквани промени във водните тела, по 
отношение на които се прилага изключението. 
(6) Когато причините да не се постигне добро 
състояние не могат да бъдат отстранени от бъл­
гарската страна, тъй като те са извън компетен­
циите и юрисдикцията є, в ПУРБ се представят 
доказателства, че са предприети всички разумни 
действия за изпълнение на тези задължения.
Чл. 18. (1) За осигуряване на активно участие 
на заинтересованите страни и обществеността 
и за съставяне на ясна представа за факторите, 
влияещи върху прилагането на изключенията и 
за приемливостта на определени изключения, 
в проектите на ПУРБ се представят причините 
за прилагането на изключения за съответните 
водни тела.
(2) В ПУРБ задължително се представя 
информация, свързана с вида на приложеното 
изключение, включително за:
1. причините за удължаване на срока за 
постигане на добро състояние за съответните 
водни тела;
2. причините за определянето на по-малко 
строги цели;
3. мерките за поетапно постигане на добро 
състояние на водните тела;
4. причините за значимо забавяне при започ­
ване на изпълнението на мерките;
5. очаквания график за изпълнение на мер­
ките, които са забавени или отложени;
6. ясни и прозрачни критерии, използвани 
за прилагане на изключенията съгласно тази 
методика.
(3) Освен информацията по ал. 2 в ПУРБ се 
представя:
1. информация за изпълнените мерки в 
процеса на прилагане на предходния ПУРБ за 
съответното водно тяло;
2. за причините, използваните данни и 
оценките – при обосновката за прекомерност 
на разходите;
3. обяснение относно липсата на алтернатив­
ни механизми за финансиране – при оценка на 
поносимостта;
4. как са взети предвид последствията от не­
изпълнение на необходимите мерки и какво ще 
бъде предприето за отстраняване на причините, 
така че в бъдеще да не е необходимо удължаване 
на срока за постигане на целите.
Чл. 19. (1) Когато мерките за подобряване на 
състоянието на водните тела попадат в обхвата 
на приложение № 1 или приложение № 2 ЗООС, 
се планира прилагане на процедурата по ОВОС 
и/или ОС. 
(2) Връзката между ОВОС и/или ОС и мер­
ките в ПУРБ е показана в следващата схема: