Държавен вестник, бр. 22, 2002 г., стр. 121

Б Р О Й  22
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  121
3.4.3. Кредит, придобит от предприятието под
формата на участие в заем от друг кредитор, се счи-
та за възникнал първоначално в предприятието, при
условие че е консолидиран на датата, на която кре-
дитът е бил предоставен от другия кредитор.
3.4.4. Придобиване на дял в пул от кредити или
на по-рано отпуснат кредит представлява поемане
на финансов пасив, а не финансов пасив, възник-
нал първоначално в предприятието.
3.4.5. Финансов пасив, придобит чрез бизнес-
комбинация, се счита за възникнал първоначално
в предприятието, при условие че е бил класифици-
ран по подобен начин в придобитото предприятие.
3.4.6. Кредит, придобит посредством синдици-
ране, се счита за възникнал първоначално в пред-
приятието, тъй като всеки кредитор участва в пре-
доставянето му.
Първоначално признаване
4.1. Предприятието признава финансовия ак-
тив или финансовия пасив в своя счетоводен ба-
ланс единствено когато стане страна в договорни-
те условия на инструмента, например:
а) безусловните вземания и плащания се приз-
нават като активи или пасиви, когато предприяти-
ето стане страна по договора и вследствие на това
има право да получава или правно задължение да
плаща пари в брой;
б) активите, които ще бъдат придобити, и паси-
вите, които ще бъдат поети в резултат на условен
ангажимент за покупко-продажба на стоки или
услуги, според сегашната счетоводна практика не
се признават, докато поне една от страните не
изпълни условията на договора, така че или да има
право да получи даден актив, или да е задължена
да изплати даден пасив; например предприятие,
което получава фирмена поръчка, не признава
актив и съответно предприятието, което подава
поръчката, не признава пасив по време на поемане
на ангажимента, а отлага признаването, докато по-
ръчаните стоки или услуги бъдат превозени, дос-
тавени или извършени;
в) за разлика от буква “б” при форуърдна сдел-
ка—ангажимент за покупко-продажба на опреде-
лен финансов инструмент или стока на бъдеща
дата и на определена цена—се признава като ак-
тив или пасив на датата на поемане на ангажимен-
та, а не се изчаква до датата на приключване, на
която практически се осъществява сделката; ко-
гато предприятието стане по договор за форуърд,
обективните стойности на правото и задължение-
то често са равни, така че нетната справедлива
стойност на форуърда е нула и само нетната спра-
ведлива стойност на правото и задължението се
признава като актив или пасив; обаче всяка страна
е изложена на ценовия риск, който е предмет на
договора от тази дата; подобна форуърдна сделка
отговаря на принципа за признаване от гледна
точка и на купувача, и на продавача по времето,
когато предприятията стават страни по договора,
макар че на тази дата нетната є стойност може да
бъде равна на нула; справедливата стойност на
договора може в бъдеще да се превърне в нетен
актив или пасив в зависимост от срочната стой-
ност на парите и стойността на основния инстру-
мент или стока—предмет на форуърда;
г) финансовите опции се признават като акти-
ви или пасиви, когато притежателят или издате-
лят стане страна по договора;
д) планираните бъдещи сделки, независимо кол-
ко са вероятни, не са активи или пасиви на предп-
риятието, тъй като към датата на съставяне на сче-
товодния отчет предприятието не е станало страна
по договор, изискващ бъдещо получаване или прех-
върляне на активи в резултат на бъдещи сделки.
4.2. Покупката на финансов актив се признава
в предприятието в съответствие с възприетата
счетоводна политика чрез използване неотклонно
за всяка от четирите категории финансови активи
на един от следните два метода:
а) дата на търгуване—този метод се прилага за
признаването на актив, който ще бъде получен, и
задължението да се плати за него на датата на
търгуване; начисляването на лихва върху актива и
пасива не започва да тече до датата на уреждане.
Финансовият актив се зачислява по стойност,
определена на базата на задължението за плащане
на датата на търгуване. След тази дата промените
в справедливата стойност се отчитат според кла-
сификацията на финансовия актив (като финансов
резултат или резерв от преоценка);
б) дата на уреждане—при този метод признава-
нето на актива се извършва в деня, в който е прех-
върлен в предприятието, до тази дата той не се
отчита балансово.
Всяка промяна в справедливата стойност на
финансовия актив между датата на търгуване и
датата на уреждане се отчита съобразно класифи-
цирането на финансовия актив (като финансов
резултат или резерв от преоценка).
4.3. По преценка на ръководството на предпри-
ятието условните ангажименти, възникнали в про-
цеса на обичайната му дейност, може да не се приз-
нават до момента на реалното им изпълнение—
например фирмени поръчки, приети оферти и дру-
ги подобни, които се прилагат в практиката за да-
дената дейност. В счетоводната политика на пред-
приятието се конкретизират случаите, при които
дадени условни ангажименти се третират като
възникнали в процеса на обичайната му дейност.
4.4. Внедреният производен финансов инстру-
мент се разделя от основния договор (за непроиз-
воден финансов инструмент или който не поражда
финансов инструмент) и се признава като произ-
воден финансов инструмент, ако са спазени всич-
ки следни условия:
а) икономическите характеристики и финансо-
вите рискове на внедрения производен финансов
инструмент не са тясно свързани с икономически-
те характеристики и финансовите рискове на ос-
новния договор;
б) отделно договорен финансов инструмент
със същите условия както при внедрения би от-
говарял на определението за производен финан-
сов инструмент;
в) основният договор не се оценява по справедли-
ва стойност, а по цена на придобиване/възникване.
Примери за внедрен производен финансов инст-
румент, който се признава за производен финансов
инструмент:
а) инструмент на собствен капитал с пут-оп-
ция—този вид опция не е тясно свързана с инстру-
мента на собствения капитал;
б) инструмент на собствен капитал с кол-оп-
ция—този вид опция не е тясно свързана с инст-
румента на собствения капитал; от гледна точка