Държавен вестник, бр. 45, 2019 г., стр. 3

БРОЙ  45	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  3  
В този случай компетентният съд уведомява 
за получаването на акта компетентния орган 
в издаващата държава.
(4) Съдът може служебно или по искане на 
осъденото лице да поиска от компетентния 
орган на издаващата държава да изпрати съ-
дебния акт заедно с удостоверението по чл. 3. 
Условия за признаване и изпълнение
Чл. 8. (1) Съдебните актове, постанове-
ни в друга държава членка, се признават и 
изпълняват на територията на Република 
България, когато се отнасят за деяния, които 
съставляват престъпления и по българското 
законодателство, когато независимо от раз-
ликите между съставите им техните основни 
признаци съвпадат. 
(2) Двойна наказуемост по ал. 1 не се 
изисква за следните престъпления, когато в 
издаващата държава те са наказуеми с лиша-
ване от свобода за максимален срок не по-
малко от три години или за тях се предвижда 
мярка, включваща лишаване от свобода за 
максимален срок не по-малко от три години:
1. участие в организирана престъпна група;
2. тероризъм;
3. трафик на хора;
4. сексуална експлоатация на деца и детска 
порнография;
5. незаконен трафик на наркотични и пси-
хотропни вещества;
6. незаконен трафик на оръжия, боеприпаси 
и взривни вещества;
7. корупция;
8. измама, включително такава, която за-
сяга финансовите интереси на Европейския 
съюз по смисъла на Конвенцията за защита 
на финансовите интереси на Европейските 
общности от 26 юли 1995 г.; 
9. изпиране на имущество, придобито от 
престъпление;
10. подправка на парични знаци, включи-
телно евро;
11. компютърни престъпления и престъ-
пления, свързани с компютри;
12. престъпления против околната среда, 
включително незаконен трафик на застрашени 
животински видове и на застрашени расти-
телни видове и разновидности;
13. подпомагане на незаконно влизане и 
пребиваване в страната;
14. убийство, тежка телесна повреда;
15. незаконна търговия с човешки органи 
и тъкани;
16. отвличане, противозаконно лишаване 
от свобода и задържане на заложници;
17. расизъм и ксенофобия;
18. организиран или въоръжен грабеж;
19. незаконен трафик на предмети на кул-
турата, включително антични предмети и 
произведения на изкуството;
20. мошеничество;
21. рекет и изнудване;
22. подправка на изделия и пиратство;
23. подправка на административни доку-
менти и търговия с тях;
24. подправка на платежни инструменти;
25. незаконен трафик на хормонални веще-
ства и други стимулатори на растежа;
26. незаконен трафик на ядрени или радио­
активни материали;
27. трафик на противозаконно отнети пре-
возни средства;
28. изнасилване;
29. палеж;
30. престъпления под юрисдикцията на 
Международния наказателен съд;
31. незаконно отвличане на летателни 
средства или кораби;
32. саботаж.
Провеждане на консултация
Чл. 9. (1) Преди изпращането на съдебния 
акт и на удостоверението по чл. 3 компетент-
ният орган на издаващата държава и съдът по 
чл. 7 може да проведат консултации. 
(2) Провеждането на консултация е за-
дължително, когато Република България е 
държава по смисъла на чл. 21, ал. 2, т. 3, като 
съдът информира незабавно компетентния 
орган на издаващата държава дали приема 
изпращането на съдебния акт. 
(3) В рамките на консултациите съдът 
може да представи мотивирано становище 
относно невъзможността за подобряване на 
ресоциализацията на осъденото лице в Репуб­
лика България. 
(4) Когато не е проведена консултация, съдът 
може да представи мотивираното становище 
незабавно след изпращането на съдебния акт 
и удостоверението по чл. 3 от компетентния 
орган на издаващата държава.
Действия на съда преди признаване на 
съдебния акт
Чл. 10. (1) След получаване на съдебния 
акт и на удостоверението по чл. 3 от компе-
тентния орган на издаващата държава съдът 
служебно изисква справка за съдимост за 
осъденото лице и справка за неприключените 
наказателни производства срещу него.
(2) По искане на съда органите на Министер-
ството на вътрешните работи правят проверка 
дали осъденото лице се намира в Република 
България или в друга държава членка.
(3) При необходимост съдът провежда 
консултации с компетентния орган на изда-
ващата държава, за да установи характера на 
семейните, езиковите, културните, социални-
те, икономическите или други отношения на 
осъденото лице в Република България с оглед 
на подобряване на възможностите за неговата 
ресоциализация.
Временно задържане
Чл. 11. (1) Когато осъденото лице се намира 
на територията на Република България, по 
искане на издаващата държава съдът може