Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 60

СТР.  60	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  66
изработване на проект за Конституция на 
България от 20.12.1990 г.). 
Взаимодействието между съдебната и 
законодателната власт създателите на Конс­
титуцията са приели с оглед на трудно пос­
тигнатото ниво на политическо съгласие, за 
осъществимо чрез предоставянето на законо­
дателната власт на правомощието да избира 
половината от изборните членове на Висшия 
съдебен съвет. Правомощието на една власт 
да участва в конституирането на орган на 
друга власт, който единствен има решаващи 
правомощия за нейното кадрово и админис­
тративно обезпечаване, е по принцип както 
предпоставка за прозрачност в работата на 
този орган, така и с потенциал за значимо 
влияние. Отчитайки, че в случая става въпрос 
за правомощие на законодателната власт, т.е. 
за орган, който осъществява това правомощие 
като временно парламентарно (политическо) 
мнозинство, при липсата на установена трай­
на парламентарна практика за включване на 
обществеността при осъществяване на този 
избор, дори при отчитане на установената в 
чл. 130а, ал. 3 общо формулирана възмож­
ност на „представители на обществеността и 
на професионалните организации“ да дават 
„становища за кандидатите и да наблюдават 
процеса“, това участие обективно крие немалък 
потенциал за политическо въздействие върху 
работата на този орган.
Отправна позиция при преценка на кон­
ституционно допустимата промяна в уста­
новения от Конституцията от 1991 г. начин 
на взаимодействие между съдебната и зако­
нодателната власт чрез конституирането на 
органа, който кадрово и административно 
обезпечава съдебната власт, са спазването на 
двата принципа – принципа на правовата дър­
жава, който се проявява чрез независимостта 
на съдебната власт, и принципа на разделение 
на властите, който се проявява в баланса 
при взаимодействието между съдебната и 
законодателната власт, осигуряващ взаимно 
сътрудничество и контрол и възпиране между 
тях. При извършването на тази преценка е 
необходимо да се вземат предвид естеството 
на всяка от дейностите, обхванати от пра­
возащитната функция на съдебната власт, и 
необходимите за осъществяване на всяка от 
дейностите гаранции.
Както беше посочено по-горе, създателите 
на Конституцията са приели, че правозащит­
ната функция на държавата ще се осъществява 
чрез три самостоятелни дейности – правораз­
давателна, обвинителна и разследваща, из­
вършвани от съдии, прокурори и следователи.
По своята същност правораздаването е 
тази дейност, чрез която по окончателен на­
чин се решава правен спор, спорното става 
безспорно и така се дава най-интензивната 
и категорична защита на правата на граж­
даните, юридическите лица и държавата 
(Тълкувателно решение № 8 от 2005 г. по к.д. 
№ 7/2005 г., Решение № 6 от 2008 г. по к.д. 
№ 5/2008 г.). От правозащитната функция на 
съдебната власт правораздавателната дейност 
е тази, която трансформира конституционно 
установените ценности и права в надеждно 
гарантирани отговорности на държавата за 
защита на правата и свободите. Именно пра­
возащитната функция, когато е осъществявана 
от независим (неутрален и безпристрастен) 
съд, е средство за утвърждаване на правовата 
държава и преди всичко за защита на правата 
и свободите на гражданите като общо благо, 
което значи и за утвърждаване на демокрация­
та. Правозащитната функция на държавата, 
осъществявана от независим съд, е тази, 
която обезпечава спазването на постигнатия 
чрез Конституцията ценностен консенсус за 
равенството в достойнството и правата, което 
е в основата на равното третиране от закона 
като средство за постигане на справедливост. 
Но за да бъде правораздавателната дейност 
възприета като независима, е необходимо да 
бъде във взаимодействие с другите две – за­
конодателната и изпълнителната, в степен, 
която не позволява политическото да я ръко­
води, като едновременно с това не допуска и 
нейното затваряне („Във всяко едно общество 
има „преливане“ на властите. Въпросът е това 
„преливане“ да бъде дозирано.“ – протокол 
от заседанието на Комисията за изработване 
на проект за Конституция на България от 
20.12.1990 г.).
Обвинителната и разследващата дейност, 
осъществявани като част от правозащитната 
функция на държавата, имат своето значение 
за защита на правата и свободите на граж­
даните, а по този начин за утвърждаване на 
правовата държава като установен от Консти­
туцията ценностен порядък. Но за разлика от 
правораздавателната дейност, обвинителната 
и разследващата нямат този интензитет на за­
щита на правата и интересите на гражданите 
и държавата, с който разполага праворазда­
вателната, защото актовете, чрез които се 
осъществяват обвинителната и разследващата 
дейност, не са решаващи – нуждаят се от 
санкцията на съда, за да предизвикат желания 
правен ефект. Наред с това осъществяваните 
от прокурори и следователи обвинителна и 
разследваща дейност в по-голяма степен от 
осъществяваната от съдии правораздава­
телната дейност са свързани с другите две 
власти – законодателната и изпълнителната, 
защото чрез обвинителната и разследващата 
дейност се осъществява наказателната полити­
ка на държавата, както и именно прокурорите 
ръководят и осъществяват разследването и 
упражняват надзор за законосъобразното му 
провеждане, което в много случаи се осъ­