Държавен вестник, бр. 23, 2025 г., стр. 19

БРОЙ  23	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19   
длежно проведени обществени консултации 
съгласно чл. 26, ал. 2 от ЗНА и в нарушение 
на принципите, посочени в чл. 26, ал. 1 от 
ЗНА, и е самостоятелно основание за неговата 
незаконосъобразност.
Съгласно чл. 192а от АПК съответствието 
на подзаконовия нормативен акт с матери­
алния закон се преценява към момента на 
постановяване на съдебното решение.
Оспорената наредба е издадена на основа­
ние чл. 260, ал. 4 от ЗОВСРБ за определяне 
реда и начина за определяне на разходи­
те за обучение, издръжка, квалификация 
и/или преквалификация, които подлежат на 
възстановяване в случаите по чл. 260, ал. 1, 
2 и 3 от ЗОВСРБ.
Съгласно чл. 260, ал. 1 от ЗОВСРБ военно­
служещите, освободени от военна служба на 
основание чл. 163 и 165 преди изтичането на 
първоначалния срок на военната служба по 
чл. 142, ал. 5, чл. 143, ал. 1 и чл. 144, ал. 3 и 
на удължения срок по чл. 145, ал. 1, дължат 
възстановяване на разходите за издръжка, обу­
чение, квалификация и/или преквалификация 
пропорционално на срока на неизпълнението.
Нормата на чл. 260, ал. 2 от ЗОВСРБ е 
отменена с ДВ, бр. 2 от 2024 г., в сила от 
5.01.2024 г., но задължението на курсантите, 
отстранени от обучение по реда, определен с 
правилниците на висшите военни училища, 
или напуснали по собствено желание по време 
на обучението за възстановяване на разходите 
за издръжка и обучение за периода, в който 
са били обучавани, е предвидено в новата 
разпоредба на чл. 260а, ал. 1 от ЗОВСРБ, 
която изрично препраща към реда по чл. 260, 
ал. 4 от ЗОВСРБ.
Съгласно чл. 260, ал. 3 от ЗОВСРБ (ред., 
ДВ, бр. 2 от 2024 г., в сила от 5.01.2024 г.) при 
виновно неизпълнение на задължението за 
успешно завършване на обучението в случаите 
по чл. 145, ал. 1 военнослужещите възстано­
вяват разходите за издръжка и обучение за 
периода, в който са били обучавани.
Цитираните разпоредби на чл. 260 от 
ЗОВСРБ предвиждат задължение за възста­
новяване на разходи за издръжка, обучение, 
квалификация и/или преквалификация от 
посочените категории военнослужещи.
Съгласно чл. 6, ал. 1 от Наредба № Н-11 от 
29.10.2020 г. разходите на посочените катего­
рии обучаеми по чл. 3, т. 1 – 4 и т. 8 – 10 за 
времето на обучение се изчисляват по начи­
на, посочен в приложението, с отчитане на 
показателите по таблици 1, 2 и 3. По силата 
на чл. 11 и 12 от наредбата по същия начин 
се изчисляват и разходите за издръжка на 
курсантите по чл. 4 и на кадетите по чл. 5.
В приложението към чл. 6, 11 и 12 от 
наредбата е посочено, че разходите на един 
обучаем за една учебна година се определят 
по формулата ОР = РПИ + РП + РИ + РУП, 
където общи разходи (ОР) са разходи по чл. 3, 
т. 1 – 4, т. 8 – 10, чл. 4 и 5 на един обучаем 
(курсант, слушател, кадет или докторант) за 
една учебна година, разходи за персонална 
издръжка (РПИ) – таблица 1, разходи за пер­
сонал (РП) – таблица 2, разходи за издръжка 
(РИ) – таблица 2, и разходи за учебен процес 
(РУП) – таблица 3. Таблиците съдържат опи­
сание на разходи по показатели.
От изложеното е видно, че посоченият 
начин на изчисление на разходите съдържа 
и други разходи за персонал и разходи за 
издръжка, изброени в таблица 2, за които в 
преписката не се съдържат данни и доказа­
телства да са пряко свързани с разходите за 
издръжка и обучение, квалификация и/или 
преквалификация на съответната категория 
военнослужещи. Законът в чл. 260, ал. 1 и 
3 от ЗОВСРБ, респ. в чл. 260а от ЗОВСРБ, 
предвижда възстановяване единствено на 
разходи за издръжка, обучение, квалифика­
ция и/или преквалификация на посочените 
категории военнослужещи, не и на други 
разходи. Предвиденото в закона задължение 
е за възстановяване на конкретни разходи, 
а не за обезщетяване на всички разходи за 
издръжка на учебните заведения.
По тези съображения следва да се приеме, 
че оспореният подзаконов нормативен акт е 
незаконосъобразен като издаден при същест­
вени нарушения на процесуалните правила 
по чл. 26, ал. 4 от ЗНА и е в противоречие 
с чл. 260, ал. 1 и 3 от ЗОВСРБ и чл. 260а от 
ЗОВСРБ, поради което следва да бъде отме­
нен изцяло.
С оглед наличието на посочените самостоя­
телни основания за отмяна на подзаконовия 
нормативен акт останалите доводи на жалбо­
подателите за неговата незаконосъобразност не 
следва да се обсъждат. По същите съображения 
и с оглед отмяната на чл. 260, ал. 2 от ЗОВСРБ 
(ДВ, бр. 2 от 2024 г., в сила от 5.01.2024 г.) 
искането на Г. Г. К. и Д. В. К. чрез адвокат 
Жерков за сезиране на Конституционния съд 
за обявяване противоконституционност на 
чл. 260, ал. 2 от ЗОВСРБ следва да се остави 
без уважение. 
По разноските:
С оглед изхода от спора следва да бъде ува­
жено искането на жалбоподателя Е. П. В. за 
присъждане на разноски за платената държавна 
такса в размер 10 лв., както и присъждане на 
адвокатско възнаграждение за предоставена­
та безплатна правна помощ и съдействие по 
договор от 4.01.2024 г. в размер 1200 лв. На 
основание чл. 38, ал. 2 от ЗА разноските за 
адвокатско възнаграждение следва да бъдат