Държавен вестник, бр. 97, 2025 г., стр. 124

СТР.  124	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  97
ституцията и на другите нормативни актове от 
по-висока степен е задължително. Равенството 
на гражданите пред закона е изведено като кон­
ституционен принцип, който стои в основата на 
гражданското общество и държавата (Решение 
№ 14 от 1992 г. на КС по к. д. № 14/1992 г.). То 
е формулирано още и като основно право на 
гражданите (Решение № 10 от 2016 г. на КС 
по к. д. № 3/2016 г.). Нормата на чл. 6, ал. 2 от 
Конституцията установява равнопоставеност 
на всички граждани пред закона независимо 
от имущественото им състояние, поради което 
изключва създаване на законодателство, което 
по различен начин да третира група граждани 
според тяхното имущество. Както е посочил 
Конституционният съд в Решение № 14 от 
10 ноември 1992 г. по конституционно дело 
№ 14 от 1992 г., равенството на всички граж­
дани пред закона по смисъла на чл. 6, ал. 2 
от Конституцията означава равенство пред 
всички нормативни актове; социалните при­
знаци за недопускане ограничения на правата 
или предоставяне на привилегии са посочени 
в чл. 6, ал. 2 от Конституцията изчерпателно; 
привилегии, основани на посочените в чл. 6, 
ал. 2 от Конституцията социални признаци, са 
нарушения на принципа за равенство на всички 
граждани пред закона. Създаденото с измене­
нията и допълненията на разпоредбата на чл. 1, 
ал. 1, т. 1 от Постановление № 90 от 26 май 
2000 г. ограничаване на правото на получаване 
на стипендия на студентите, приети по реда на 
чл. 9, ал. 3, т. 6, буква „б“ и чл. 21, ал. 2 и 3 от 
Закона за висшето образование, е в нарушение 
на принципа за равенството на гражданите пред 
закона и недопускане на привилегии, основани 
на имуществено състояние, установен в чл. 6, 
ал. 2 от Конституцията. Атакуваните текстове 
на чл. 1, ал. 1, т. 1 от Постановление № 90 от 
26 май 2000 г. на Министерския съвет проти­
воречат и на чл. 3, буква „в“ от Конвенцията 
за борба срещу дискриминацията в областта на 
образованието, според който държавите, които 
са страни по Конвенцията, се задължават да 
не допускат, що се отнася до плащането за 
обучение, предоставянето на стипендии и на 
всяка друга помощ на учащите се, а също така 
даването на разрешения и привилегии, които 
могат да бъдат необходими за продължаване 
на образованието в чужбина, никакви различия 
по отношение на учащите се – граждани на 
дадена страна, от страна на държавните органи, 
освен различията, основани на техния успех или 
нужди. Изключването на студентите, приети 
по реда на чл. 9, ал. 3, т. 6, буква „б“ и чл. 21, 
ал. 2 и 3 от Закона за висшето образование, 
от кръга на лицата, които имат право на сти­
пендия, не представлява различие, основано на 
техния успех или нужди по смисъла на чл. 3, 
буква „в“ от Конвенцията.
Предвид изложеното, Върховният адми­
нистративен съд, тричленен състав на шесто 
отделение, приема, че оспорената по делото 
разпоредба на чл. 1, ал. 1, т. 1 от Постановле­
ние № 90 от 26 май 2000 г. на Министерския 
съвет за условията и реда за предоставяне на 
стипендии на студентите, докторантите и спе­
циализантите от държавните висши училища 
и научни организации (обн., ДВ, бр. 44 от 
30.05.2000 г., в сила от 1.10.2000 г., доп. – ДВ, 
бр. 101 от 2002 г., доп. – ДВ, бр. 62 от 2012 г., в 
сила от 1.09.2012 г., доп. – ДВ, бр. 59 от 2016 г., в 
сила от 29.07.2016 г., изм. – ДВ, бр. 19 от 2018 г., 
в сила от 2.03.2018 г.) в частта относно израза 
„с изключение на студентите, приети по реда 
на чл. 9, ал. 3, т. 6, буква „б“ и чл. 21, ал. 2 и 
3 от Закона за висшето образование“ следва 
да бъде отменена.
С оглед изхода на спора неоснователна е 
претенцията на процесуалния представител на 
ответника за присъждане на юрисконсултско 
възнаграждение. Жалбоподателите са напра­
вили искане за присъждане на направените 
от тях съдебни разноски в общ размер на 
80 (осемдесет) лв., представляващи платена 
държавна такса в размер на 50 (петдесет) лв. 
за образуване на дело по подадената жалба 
и 30 (тридесет) лв. за такса за обнародване в 
„Държавен вестник“. Същите разноски вече са 
присъдени с Решение № 7062 от 10.06.2024 г. по 
адм. д. № 2788/2024 г., ІV отд. на ВАС, което 
не е отменено от касационната инстанция в 
частта на присъдените разноски, поради което 
не следва да бъдат присъждани и от настоящата 
инстанция. Разноски за производството пред 
петчленен състав на ВАС не са претендирани и 
липсват доказателства такива да са извършени, 
поради което не следва да се присъждат.
Водим от горното и на основание чл. 193, 
ал. 1 от АПК, Върховният административен 
съд, състав на шесто отделение,
Р Е Ш И :
Отменя по жалба на С. Л. Н., П. В. К., 
П. Е. Ф., Г. И. Д. и М. С. К. разпоредбата на 
чл. 1, ал. 1, т. 1 от Постановление № 90 от 
26 май 2000 г. на Министерския съвет за ус­
ловията и реда за предоставяне на стипендии 
на студентите, докторантите и специализан­
тите от държавните висши училища и научни 
организации (обн., ДВ, бр. 44 от 30.05.2000 г., 
в сила от 1.10.2000 г., доп. – ДВ, бр. 101 от 
2002 г., доп. – ДВ, бр. 62 от 2012 г., в сила от 
1.09.2012 г., доп. – ДВ, бр. 59 от 2016 г., в сила 
от 29.07.2016 г., изм. – ДВ, бр. 19 от 2018 г., в 
сила от 2.03.2018 г.) в частта относно израза „с 
изключение на студентите, приети по реда на 
чл. 9, ал. 3, т. 6, буква „б“ и чл. 21, ал. 2 и 3 
от Закона за висшето образование“.
Решението подлежи на обжалване пред 
петчленен състав на Върховния администра­
тивен съд в 14-дневен срок от съобщаването 
му на страните.
При влизане в сила на решението да се 
осъществи процедурата по чл. 194 от АПК.
И.ф. председател: 
Мариника Чернева
6289