Държавен вестник, бр. 11, 2021 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  11
мълчаливо съгласие е утвърден като важно 
управленско решение за намаляване на адми-
нистративната тежест за бизнеса и за борба 
с корупцията. Този принцип е и средство за 
улесняване на общуването на гражданите и 
юридическите лица с администрацията и с 
настоящото изменение се извършва отстъпле-
ние от един завоюван стандарт.
Със ЗИД на ЗУТ се въвежда възможност за 
съдебно обжалване на общите устройствени 
планове (§ 30, т. 6 от ЗИД на ЗУТ), но тази 
възможност е необосновано ограничена както 
по време, така и от гледна точка на кръга оп-
равомощени субекти. Новата ал. 12 на чл. 127 
от ЗУТ ограничава срока за обжалване до 14 
дни от обнародването в „Държавен вестник“ 
на акта за одобряването или приемането на 
общия устройствен план, а право да обжалват 
ще имат само собствениците на недвижими 
имоти, непосредствено засегнати от неговите 
предвиждания. Общите устройствени планове 
обаче съдържат предвиждания и тенденции 
за развитие на територията, насочени както 
формално към застрояването, така и към 
опазването на природните ресурси, икономи-
ческото и културното развитие на съответната 
територия. Преценката за законосъобразността 
на тези актове предполага разнообразие от 
житейски хипотези, в които засегнати могат 
да бъдат различни категории лица. Консти-
туцията на Република България гарантира на 
гражданите право на защита и предвижда, 
че гражданите и юридическите лица имат 
право да обжалват всички административни 
актове, които ги засягат (чл. 120, ал. 2 от 
КРБ). Считам, че преценката за наличие на 
засягане от общия устройствен план трябва да 
принадлежи на съда като част от конкретните 
производства, в хода на които следва да бъде 
доказван правен интерес. В тази светлина 
намирам, че наложеното от § 30, т. 6 от ЗИД 
на ЗУТ ограничение е необосновано и потен-
циално застрашава основните конституционни 
принципи за съдебен контрол върху актовете 
на администрацията и правото на защита.
Съгласно новата ал. 16 на чл. 148 от ЗУТ 
(§ 46, т. 3 от ЗИД на ЗУТ) разрешение за 
строеж в урегулиран поземлен имот ще се 
издава само при приложен подробен устрой-
ствен план по отношение на регулацията, в 
т.ч. уличната регулация, свързваща обекта с 
уличната или пътната мрежа и осигуряваща 
достъп до съответния поземлен имот. Идея­
та на законодателя да допуска започването 
на строителство след приложена регулация 
следва да бъде подкрепена. Прилагането на 
уличната регулация обаче е отговорност на 
общините – те имат право да отчуждават 
имоти, които попадат в уличната регулация, 
срещу равностойно обезщетение за собстве-
ниците. Новата уредба не съдържа гаранции, 
че тази отговорна задача на общините ще 
бъде изпълнявана стриктно, в срок и в общ 
интерес, а вместо това създава предпоставки 
да бъде ограничено правото на строеж на 
различните субекти. Алинея 16 допуска нега-
тивни последици да възникнат за всяко лице, 
което има намерение да реализира право на 
строеж върху недвижим имот в рамките на 
подробния устройствен план, защото няма да 
получи разрешение за строеж, ако планът не 
е приложен. Така на практика несправедливо 
се ограничава стопанската инициатива на 
гражданите и юридическите лица.
По § 49 от ЗИД на ЗУТ се добавя едно 
ново изречение в края на ал. 5 от чл. 154 от 
ЗУТ със следното съдържание: „Заповедта за 
допълване не подновява срока за започване, 
съответно за завършване на строежа.“ Фор-
мулирана така, забраната дава основание да 
се счита, че до момента на нейното влизане 
в сила заповедите за допълване на издадени-
те разрешения за строеж са пораждали като 
правен ефект удължаването на разрешенията, 
а това не намира опора в действащото право.
Освен мотивите по същество на конкретни 
разпоредби от ЗИД на ЗУТ за пореден път 
изтъквам, че специално § 30, т. 6, § 46, т. 3 
и § 49 от ЗИД на ЗУТ са внесени с предло-
жения между първо и второ гласуване на 
законопроекта в зала и не съответстват на 
принципите за необходимост, обоснованост, 
предвидимост, откритост, съгласуваност и 
стабилност, които ръководят законодателния 
процес в правовата държава. Тези предложе-
ния са с оскъдни и неясни мотиви, не са били 
подложени нито на обществено обсъждане, 
нито на експертна оценка за въздействието. 
С предложенията се допускат съществени 
промени във внесените от правителството 
законопроекти, тези промени биват гласувани 
само веднъж от Народното съб­рание, което 
е в противоречие с изискването на Консти-
туцията за приемане на законите с гласуване 
на две четения. В тази връзка призовавам 
комисиите на Народното събрание да опре-
делят сроковете за подаване на становища 
по внесените законопроекти, когато срокът 
за депутатски предложения е изтекъл, за да 
може да бъде изразено валидно мнението на 
заинтересованите институции и граждански 
организации по техните предложения.
Уважаеми народни представители,
Като се ръководя от изложените мотиви, на 
основание чл. 101, ал. 1 от Конституцията на 
Република България връщам за ново обсъж-
дане в Народното събрание разпоредбите на 
§ 11, § 30, т. 6, § 35, § 46, т. 3 (относно новата 
ал. 16 от чл. 148) и § 49 от Закона за изме-
нение и допълнение на Закона за устройство 
на територията.
Президент на Републиката: 
Румен Радев
770