Държавен вестник, бр. 6, 2016 г., стр. 37

БРОЙ  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  37  
Таблица 2
Индекси
a
въздух
h
височина
о
усещане
A
част от сградата
inf
инфилтрация
r
средна радиационна
bdg,B
сграда
int
вътрешен
RH
допълнително загряване
bf
под на сутерен
i,j
отоплявано пространство su
приточен
bw
стена на сутерен
k
елемент от сградата
T
преминаване
e
външен, външна страна 
l
топлинен мост
tb
тип на сградата
env
обвивка
m
средногодишно
u
неотоплявано пространство
equiv
еквивалент
mech
механично
V
вентилация
ex
отработен
min
минимален
θ
∆
по-висока вътрешна температура
g
земя
nat
естествен
W
вода, прозорец/стена
По смисъла на тази методика:
„Сутерен“ – стая се разглежда като сутерен, 
ако повече от 70 % от външната площна стена 
е в контакт със земята.
„Елемент на сградата“ – сградна ограждаща 
конструкция или елемент, като стена, под и др.
„Обособена част от сградата“ – общ обем на 
отопляваните пространства, обслужвани от една 
обща отоплителна система (т.е. самостоятелни 
жилища), където топлоснабдяването към всяко 
самостоятелно жилище може да бъде контро-
лирано от обитателя.
„Проектна температурна разлика“ – разликата 
между вътрешната и външната изчислителна 
температура. 
„Изчислителни топлинни загуби“ – количе-
ството топлина за единица време, напускащо 
сградата към околната среда при определени 
изчислителни условия
„Коефициент на топлинни загуби“ – топлинни 
загуби за единица температурна разлика.
„Топлопреминаване“ – топлината, преминала 
през ограждащите конструкции и елементи в 
резултат на температурната разлика.
„Топлинен товар“ – необходимата топлина за 
постигане на зададени вътрешни изчислителни 
условия.
„Загуби от топлопреминаване на разглежданото 
пространство“ – топлинни загуби към външната 
среда като резултат от топлопроводност през 
ограждащите повърхности, както и на топло­
преминаване между отопляваните пространства 
в сградата
„Вентилационни загуби на разглежданото 
пространство“ – топлинни загуби от вентилация 
или инфилтрация през ограждащите елементи 
на сградата и преминаване на въздух от едно 
пространство към друго пространство.
„Външна температура на въздуха“ – темпера-
турата на въздуха извън сградата.
„Външна изчислителна температура“ – външ-
ната температура на въздуха, която се използва 
за изчисляване на топлинните загуби.
„Отоплявано пространство“ – пространство, 
което трябва да се отоплява до определена въ-
трешна температура.
„Вътрешна температура на въздуха“ – темпе-
ратура на въздуха вътре в сградата.
„Вътрешна изчислителна температура“ – тем-
пература на усещането в центъра на отоплява-
ното пространство (помещение) (във височина 
0,6 – 1,6 m), която се използва за изчисляване 
на топлинните загуби.
„Средногодишна външна температура“ – сред-
ната стойност на външната температура през 
годината
„Температура на усещане“ – средноаритметич-
но между вътрешната температура на въздуха и 
средната радиационна температура.
„Топлинна зона“ – част от отопляваното прос-
транство, което е със зададена температура и 
с незначителни пространствени изменения на 
тази температура.
„Неотоплявано пространство“ – помещение, 
което не е част от отопляваното пространство. 
„Вентилационна система“ – система, която 
осигурява определен дебит пресен въздух.
„Зона“ – група от помещения, които имат 
сходни топлинни свойства.
4. ПРИНЦИПИ НА ИЗЧИСЛИТЕЛНИЯ 
МЕТОД
За основните случаи изчислителният метод 
се основава на следните хипотези:
 – температурното разпределение (температу-
рата на въздуха и изчислителната температура) 
се приема да бъде равномерно;
 – топлинните загуби се изчисляват при 
стационарни условия, приемайки постоянни 
стойности за температурата, характеристиката 
на строителните елементи и т.н.
За основните случаи процедурата може да се 
използва за по-голяма част от сградите:
 – с етажна височина не по-голяма от 5 m;
 – отоплявани или приемайки да бъдат ото-
плявани със зададени постоянни температури;
 – където е възможно температурата на въз-
духа и температурата на усещане да се приемат 
с еднакви стойности.