Държавен вестник, бр. 78, 2022 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  78
според която пълномощията на предишните 
камари се продължават до свикването на но-
вите камари“. В Решение № 1 от 23.03.2004 г. 
по к. д. № 1/2004 г. е аргументирано, че 
правният режим на мандата на различните 
държавни органи е различен и поради това 
разпоредбата на чл. 97, ал. 3 от Конституцията 
относно непрекъснатостта на упражняване на 
функцията на държавния глава е неприложи-
ма по аналогия към други органи с различна 
конституционна уредба на мандата и ред на 
конституиране. Именно защото Конституцията 
не предвижда и не абсолютизира необходи-
мост от непрекъснатост на упражняване на 
държавната функция по отношение на всички 
държавни органи, в Решение № 13 от 2010 г. е 
посочено изрично, че има случаи, при които 
е „невъзможно осъществяването на функци-
ите на органа“. Като примери са посочени: 
„оставката на всички членове на колективен 
орган; оставката на членове, така че да не 
може да се формира мнозинство; намалява-
не на броя на членовете под определения от 
закона минимум; непопълнена квота, когато 
мандатният орган се изгражда на квотен 
принцип, и др.“.
В Решение № 13 от 2010 г. също така е 
разяснено, че двете страни на мандата – съ-
държателност и срочност – са неразривно 
свързани, като „съдържателната страна на 
мандата определя и продължителността на 
овластяването“. Във връзка с това е посоче-
но, че „мандатното правоотношение не би 
могло да има еднакъв правен режим, тъй 
като и съдържанието на предоставената власт 
(правомощия) може да бъде, и е различно“. 
Именно по тази причина конституционният 
или обикновеният законодател преценява 
в кои случаи естеството на властническата 
функция изисква непрекъснатост при нейното 
упражняване и урежда това изрично по един 
или друг избран от него начин – включително 
(но не само) чрез продължаване на овластя-
ването след изтичане на мандата.
Във връзка с горното анализът на норматив-
ната уредба показва, че в случаите, когато за 
функционирането на държавата е необходимо 
да се осигури непрекъснатост при осъщест-
вяването на функцията на определен орган, 
по преценка на законодателя има нарочна 
уредба на конституционно или законово рав-
нище, като при това способите, чрез които се 
осигурява тази непрекъснатост, са различни. 
Така чл. 64, ал. 2 предвижда продължаване на 
пълномощията на Народното събрание – по 
изключение и само в случай на война, военно 
или друго извънредно положение; чл. 111, ал. 3 
осигурява непрекъсваемост при ръководството 
и осъществяването на външната и вътреш-
ната политика в лицето на Министерския 
съвет; чл. 97, ал. 3 и 4 осигуряват непрекъс-
ваемост при осъществяването на функциите 
на държавния глава. За други предвидени в 
Конституцията органи (Българската народна 
банка, Сметната палата, омбудсмана, органите 
на местно самоуправление), чиято организа-
ция и ред на дейност се уреждат със закон, 
непрекъсваемостта на функцията е уредена 
с изрични законови разпоредби (чл. 12, ал. 4 
от Закона за БНБ, чл. 19, ал. 2 от Закона за 
Сметната палата, чл. 13 и чл. 17, ал. 2 от 
Закона за омбудсмана, чл. 23, ал. 6 и чл. 46, 
ал. 6 и 7 от ЗМСМА). Впрочем, посочено е 
изрично в Решение № 12 от 30.07.2020 г. по к. 
д. № 1/2020 г., че функцията на президента „се 
отличава със своята непрекъсваемост, което 
има опора в редица конституционни разпо-
редби: чл. 93, ал. 5, чл. 97, ал. 3 и 4, чл. 99 от 
Конституцията“, т.е. принципът на непрекъс-
ваемостта при президентската институция е 
проведен посредством нарочна уредба.
Уредбата относно управителните органи на 
БНБ много добре илюстрира, че осигурява-
нето на непрекъснатост при осъществяването 
на властническата функция се урежда от 
законодателя, който преценява както необ-
ходимостта, така и конкретното средство за 
нейното постигане в различните хипотези, при 
които следва да се обезпечи непрекъснатото 
функциониране на органа. Така според чл. 12, 
ал. 7 ЗБНБ при подаване на оставка от член 
на Управителния съвет правомощията на този 
член се прекратяват след изтичането на три 
месеца от подаването є, ако в този срок не 
е избран или назначен нов член на Управи-
телния съвет. Същевременно принципът на 
континюитета е проведен по различен начин 
в хипотезата на изтекъл мандат на член на 
Управителния съвет и неизбран, респ. неназна-
чен на негово място – в този случай членът 
на Управителния съвет с изтекъл мандат 
продължава изпълнението на правомощията 
си до произвеждането на нов избор, съответно 
до назначаването, без да е предвиден времеви 
предел на продължаващото след изтичане на 
мандата овластяване (чл. 12, ал. 4 ЗБНБ).
За главния инспектор и членовете на 
Инспектората към ВСС обаче такава уредба 
няма нито в Конституцията, нито в закона 
(друг е въпросът конституционно допустимо 
ли е изобщо със закон да се преодолява ус-
тановена в Конституцията точно определена 
времева рамка на овластяването, какъвто е 
случаят с членовете на Инспектората към 
ВСС). Както е посочено в Решение № 4 
от 2005 г., това е въпрос на законодателна 
преценка, която съдът не може да изземе 
по тълкувателен път. Конституционният 
съд няма власт да овластява и в частност 
да продължава изтекли мандати (както и да 
валидира актове и действия, извършени след 
изтичане на мандата) – тази компетентност в 
разглеждания случай принадлежи изключи-
телно на парламента, който избира членовете 
на Инспектората към ВСС и който разполага 
с нормотворческа власт, вкл. за изменение и