Държавен вестник, бр. 36, 2019 г., стр. 24

СТР.  24	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  36
общинските органи и за други лица, осъщест-
вяващи публични функции, и организации, 
предоставящи обществени услуги.
В допълнение подчертаваме, че запла-
щането на държавна такса за касационното 
производство от държавните и общинските 
органи е уредено за първи път в българското 
законодателство. Досега административните 
органи не са заплащали държавна такса при 
касационно обжалване, което противоречи на 
принципа за равенство на страните в процеса, 
преодоляно с оспорената разпоредба.
С разпоредбата на чл. 227а АПК се уста-
новяват и пропорционални такси съобразно 
материалния интерес на касатора. Пропор-
ционалните такси не са въведени за първи 
път от АПК. Такива такси, включително и 
за производствата пред административния 
орган, са предвидени и в Закона за управление 
на средствата от Европейските структурни 
и инвестиционни фондове, в Закона за об-
ществените поръчки, в Закона за защита на 
конкуренцията, в Закона за концесиите, като 
размерът на таксите по последните три закона 
е конкретно посочен в отделна тарифа. Оп-
ределянето на материалния интерес, респ. на 
дължимата пропорционална такса, е в кръга 
на правораздавателните правомощия на съда.
Въвеждането на пропорционална такса 
в касационното производство цели защита-
та на претендираните от правните субекти 
материални интереси. Пропорционалните 
такси са предвидени само за касационни-
те производства, по които има определяем 
материален интерес, върху който следва да 
бъде начислена дължимата държавна такса. 
Пропорционалната такса в тези случаи дава 
възможност на касационния жалбоподател 
сам да определи оспорения от него размер на 
материалния интерес и да заплати държавна 
такса само върху този интерес, а не съответния 
размер на простата такса, който би могъл да 
бъде по-висок. От друга страна, размерът на 
конкретното задължение на гражданина или 
на юридическото лице, определено по реда 
на ДОПК, Закона за акцизите и данъчните 
складове (обн., ДВ, бр. 91 от 15.11.2005 г.; посл. 
изм. и доп., бр. 33 от 19.04.2019 г.) и Закона 
за митниците (обн., ДВ, бр. 15 от 6.02.1998 г.; 
посл. изм., бр. 32 от 16.04.2019 г.), предста-
влява част от задължителната проверка за 
законосъобразност на съдебния акт.
5. Относно премахването на възможността 
за касационно обжалване на съдебните реше-
ния на административните съдилища по някои 
специални закони – чл. 20а, ал. 3, изр. 2 ЗОЗЗ; 
чл. 24а, изр. 2 ЗОЗЗ; чл. 38, ал. 2, изр. 2 ЗОЗЗ; 
чл. 75, ал. 9, изр. 3 ЗПБ; чл. 25, ал. 2, изр. 3 
ЗПП; чл. 44, ал. 6, изр. 2 ЗПП; чл. 119 КСО 
в частта „с изключение на постановените по 
жалби срещу актовете по чл. 117, ал. 1, т. 2, 
буква „е“; чл. 40, ал. 3 ЗДОИ; чл. 13, ал. 6, 
изр. 2 и ал. 7, изр. 2 ЗСП; чл. 10, ал. 6, изр. 2 
ЗСПД; чл. 14а, ал. 1, изр. 3 ЗСПД и чл. 160, 
ал. 6, изр. 2 ДОПК
Президентът излага доводи, че премах-
ването на касационната инстанция в редица 
специални закони и ограничаването на правото 
на защита само до една съдебна инстанция, 
когато с това се затруднява реализирането 
на конституционно признати права или на 
обществения интерес, който държавните ор-
гани са длъжни да отстояват, представлява 
нарушение на чл. 4, ал. 1, чл. 56, чл. 117, ал. 1 
и чл. 122, ал. 1 от Конституцията. Според 
вносителя правото на оспорване на админи-
стративен акт, както и правото на касационно 
оспорване на първоинстанционно съдебно 
решение представляват процесуални права за 
защита срещу порочен държавен юридически 
акт. Също така се поддържа, че касационното 
производство, като решава спора за зако-
носъобразността на първоинстанционното 
решение, представлява ефективна преграда 
срещу нищожни, недопустими или неправилни 
първоинстанционни решения. В искането се 
приема, че премахването на касационната 
инстанция, в и без това двуинстанционните 
производства, несъмнено отслабва защитата 
на засегнатите права на гражданите, юриди-
ческите лица и държавата. 
Народните представители излагат доводи, 
че ограничаването на правото на защита само 
до една съдебна инстанция представлява на-
рушение на чл. 4, ал. 1, чл. 56, чл. 117, ал. 1 
и чл. 122, ал. 1 от Конституцията. Вносите-
лите поддържат, че законодателят може да 
изключи от касационно обжалване първоин-
станционните съдебни решения, постановени 
по обжалвани административни актове, само 
тогава, когато това изключение не накърнява 
конституционно признати основни права и сво-
боди на гражданите или когато друга, изрично 
прогласена, конституционна ценност трябва 
да бъде приоритетно защитена. Народните 
представители допълват, че ограничаването 
на касационния контрол не съответства и на 
чл. 6, § 1 КЗПЧОС.
Според омбудсмана на Република Бълга-
рия е недопустимо изключването на съдебно 
обжалване пред втора съдебна инстанция, тъй 
като по този начин се изключва изцяло прило-
жението на чл. 125, ал. 1 от Конституцията по 
отношение на съдебната практика по закони, 
засягащи същностни конституционни права на 
гражданите. Отказът да се предостави достъп 
до касационна инстанция по дела, свързани 
с основни конституционни права, според 
вносителя означава да се приеме a priori, че 
същностни конституционни права могат да 
бъдат признати или отказани с недопустими 
или нищожни съдебни решения.