Държавен вестник, бр. 2, 2009 г., стр. 44

С Т Р .  44
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  2
кон и необоснованост—отменителни касаци-
онни основания по чл. 209, т. 3, предл. първо
и трето АПК.
Ответникът—Висшият съдебен съвет, не е
взел становище по касационния протест.
Заинтересованата страна—министърът на
правосъдието, моли решението да бъде оставе-
но в сила.
Представителят на Върховната админист-
ративна прокуратура поддържа касационния
протест.
Върховният административен съд, като
прецени доводите в касационния протест и из-
върши служебна проверка за валидността, до-
пустимостта и съответствието на решението
с материалния закон, намира същия за неос-
нователен.
За да постанови решението в оспорената част,
първоинстанционният съд е приел, че разпо-
редбата на чл. 29, ал. 2 от Правилника за орга-
низацията и дейността на Висшия съдебен съ-
вет и неговата администрация (по-долу “пра-
вилника”) в частта “или най-малко от 1/5 от
членовете на ВСС” противоречи на материал-
ноправните разпоредби на чл. 32, ал. 1—4 и
чл. 33, ал. 1 от Закона за съдебната власт (ЗСВ)
и на целта на закона за уреждане на взаимо-
действието между съдебната власт и органите
на изпълнителната и законодателната власт.
Счел е, че с първата от цитираните норми зако-
нодателят е регламентирал управленски фун-
кции на министъра на правосъдието по органи-
зиране и ръководене на заседанията на Висшия
съдебен съвет, като е предвидено в определени
законови хипотези тези функции да се изпълня-
ват и от членове на Висшия съдебен съвет. Приел
е, че лицата, които упражняват тези функции,
са определени изчерпателно, поради което не-
законосъобразно в правилника е уредено пра-
вомощие на 1/5 от членовете на съвета, което е
предмет на законодателна уредба. Относно чл. 8,
ал. 2, т. 10, чл. 39, ал. 3, изречение второ в част-
та “краткият протокол се подписва от пред-
ставляващия ВСС и главния секретар” и чл. 39,
ал. 4 в частта “и представляващия” е счетено,
че удостоверяването на стенографските прото-
коли с подписа на представляващия Висшия
съдебен съвет е резултат на смесване между
управленски функции по организация и водене
на заседанията и представителни функции, кои-
то са от съвсем различно естество и не включват
удостоверяване на протоколите от заседанията
на колективния орган. Представляващият и глав-
ният секретар са извън кръга на лицата, на кои-
то законът предоставя функциите по организи-
ране и ръководене на заседанията на Висшия
съдебен съвет, поради което е незаконосъобраз-
но с подзаконов нормативен акт да се създават
нови правомощия на представляващия, както и
на главния секретар на Висшия съдебен съвет.
Решението е постановено в съответствие с
материалния закон и е обосновано.
Правилно първоинстанционният съд е при-
ел, че с оспорените разпоредби от правилника
по същество се урежда първична материя, пред-
мет на законова регламентация, като се създа-
ва правомощие на част от членовете на Висшия
съдебен съвет да свикват заседание на съвета
наред с предоставеното за това право на минис-
търа на правосъдието. С текста на чл. 29, ал. 3
от правилника “или най-малко от 1/5 от члено-
вете на ВСС” се допълва Законът за съдебната
власт в нарушение на чл. 3, чл. 7, ал. 1 и чл. 12
от Закона за нормативните актове, съгласно
който е недопустимо подзаконов нормативен
акт, издаден по прилагането на закон, да уреж-
да или допълва обществени отношения, които
са предмет на трайна уредба от закон.
Висшият съдебен съвет е колективен адми-
нистративен орган, на който по силата на чл. 130
от Конституцията са възложени правомощия
да осъществява кадровата политика на съдеб-
ната власт. С действащия Закон за съдебната
власт Висшият съдебен съвет е конституиран
като постоянно действащ орган (чл. 16, ал. 1
ЗСВ), като в съответствие с теорията за сътруд-
ничеството и възпирането между законодател-
ната, изпълнителната и съдебната власт и уста-
новената законодателна традиция част от чле-
новете, освен тези по право, се избират от орга-
ните на съдебната власт, а останалите—от На-
родното събрание.
Съгласно чл. 130, ал. 5 от Конституцията
заседанията на Висшия съдебен съвет се пред-
седателстват от министъра на правосъдието,
който не участва в гласуването. Това правомо-
щие на министъра на правосъдието е израз
именно на принципа за разделение и взаимно
контролиране между трите власти. В продъл-
жение и доразвитие на посочената конституци-
онна уредба на министъра на правосъдието с
чл. 32, ал. 1 ЗСВ са предоставени функции да
организира и ръководи провеждането на засе-
данията на Висшия съдебен съвет.
Правомощието за свикване на Висшия съде-
бен съвет е предоставено с чл. 33, ал. 1 ЗСВ на
председателстващия, който по правило е ми-
нистърът на правосъдието, освен когато пора-
ди обективни причини той отсъства и се замес-
тва от членовете по право на Висшия съдебен
съвет или от изборен член при отсъствие на
последните. Фигурата на председателстващия
е създадена като част и продължение на право-
мощията за организиране и ръководство на
заседанията на Висшия съдебен съвет, тъй като
председателстването на заседанието е реализи-
ране на функцията за организиране и ръководе-
не на заседанията на съвета. Продължение на
изготвянето на дневния ред и подготовката на
заседанието е свикването на членовете на Вис-