Държавен вестник, бр. 15, 2024 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  15
на едно решение на Народното събрание е 
важно да е прието въз основа на установено 
в Конституцията правомощие на парламента 
(в настоящия случай това е чл. 84, т. 5 от 
Конституцията), с необходимото мнозинство 
съгласно чл. 81, ал. 1 и 2 от Конституцията 
(в случая са гласували 212 народни предста-
вители, от които 68 „за“, 98 „против“ и 46 
„въздържал се“, поради което предложението 
за произвеждане на референдум е отхвърлено), 
в съответствие с конституционните основи 
на организацията и на реда на дейност на 
Народното събрание съгласно чл. 88, ал. 2 от 
Конституцията (в настоящия случай е про-
ведено едно гласуване, повторното гласуване 
е на основание чл. 66, ал. 2 ПОДНС) и при 
спазване на изискванията на представителната 
демокрация – решението да бъде взето след 
обстоен дебат, при който свободно са изложени 
различни гледни точки и волята на народните 
представители се формира независимо и се 
изразява адекватно при гласуването (което 
в случая се потвърждава от стенографския 
протокол от пленарното заседание, когато 
оспореното решение е прието). Спазването 
на всички тези изисквания в случая прави 
несъстоятелен довода на вносителя за под-
мяна на волята на народните представители.
Вносителят поддържа алтернативно, че На-
родното събрание е следвало да се произнесе по 
самия въпрос, съдържащ се в предложението 
за произвеждане на национален референдум, 
и тъй като това не е сторено, волята на на-
родните представители е подменена. Както 
бе посочено, конституционната разпоредба 
на чл. 84, т. 5 установява правомощие на 
Народното събрание да приеме решение за 
произвеждане на национален референдум, 
което е различно от това да се произнесе 
с решение – отделно и самостоятелно, по 
въпроса, съдържащ се в предложението по 
смисъла на чл. 13, ал. 5 ЗПУГДВМС. Нито 
Законът за пряко участие, нито Правилникът 
за организацията и дейността на Народното 
събрание изискват от народните представи-
тели да проведат самостоятелно, отделно 
гласуване по формулирания въпрос, съдър-
жащ се в предложението за произвеждане 
на национален референдум. Съгласно чл. 13, 
ал. 6 ЗПУГДВМС Народното събрание може 
да редактира, без да променя смисъла на 
съдържащия се в предложението въпрос или 
въпроси, както и тяхната поредност. А съгласно 
чл. 13, ал. 8 ЗПУГДВМС Народното събрание 
приема решение по предложението за рефе-
рендум, а не отделно по въпроса, съдържащ 
се в предложението за референдум. Въпросът, 
съдържащ се в предложението за национален 
референдум, е част от предмета на приеманото 
решение, който предмет е предложението за 
произвеждане на национален референдум. 
Ето защо Конституционният съд не намира 
за основателен довода на вносителя за под-
мяна на волята на народните представители, 
защото не е подложен на отделно гласуване 
въпросът, съдържащ се в предложението за 
произвеждане на национален референдум.
Що се отнася до самостоятелното иска-
не на вносителя Конституционният съд да 
се произнесе отделно по съответствието на 
въпроса, съдържащ се в предложението за 
произвеждане на национален референдум, 
с Конституцията, тъй като този въпрос не е 
самостоятелен предмет на преценка от Народ-
ното събрание, той не може да е и предмет 
на преценка за конституционосъобразност 
от Конституционния съд, извън решението 
на Народното събрание по предложението 
за произвеждане на национален референдум 
(съдържащо този въпрос), независимо от ха-
рактера на съдържанието на решението – не-
гативен или позитивен. Конституционният съд 
в Решение № 9 от 2016 г. по к.д. № 8/2016 г. 
поддържа, че „[п]ротиворечащ на Конститу-
цията би могъл да бъде оспореният акт на 
парламента“, тъй като въпросът не би могъл 
да бъде предмет на самостоятелна преценка 
за конституционосъобразност. В настоящото 
производство съдът не намира основания 
да се отклони от своята практика, основана 
на конституционната разпоредба на чл. 149, 
ал. 1 от Основния закон, поради което счита 
искането за произнасяне по съответствието 
на въпроса, съдържащ се в предложението за 
произвеждане на национален референдум, с 
Конституцията за недопустимо и то следва 
да бъде отклонено.
Вносителят твърди, че оспореното решение 
е противоконституционно поради допуснати 
нарушения на процедурата по неговото при-
емане и липсата на мотиви към акта. 
Според вносителя направеното от предсе-
дателя на Народното събрание разпределение 
на предложението на инициативния комитет 
за произвеждане на национален референдум 
на Комисията по правни въпроси вместо на 
Комисията за прякото участие на гражданите 
и взаимодействието с гражданското общество е 
в нарушение на Правилника за организацията 
и дейността на Народното събрание, което 
нарушение обосновава противоконституци-
онност на оспорения акт.
Конституционната уредба на дейността на 
постоянните комисии на Народното събрание 
е пестелива. Съгласно чл. 79, ал. 1 от Кон-
ституцията Народното събрание избира от 
своя състав постоянни и временни комисии, 
а съгласно ал. 2 на същия член постоянните 
комисии подпомагат дейността на Народ-
ното събрание и упражняват от негово име 
парламентарен контрол. Конституционният 
законодател изрично е предоставил автоно-
мия на всяко новоизбрано представително 
учреждение самї да уреди организацията и