Държавен вестник, бр. 85, 2024 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  85
с необходимостта/възможността съдът да 
извърши преценка за липсата или наличието 
на предубеденост като основание за отвод по 
смисъла на чл. 29, ал. 2 НПК, като упражни 
предоставените му в съответствие с Консти­
туцията правораздавателни правомощия. С 
искането, направено на основание чл. 150, 
ал. 2 от Конституцията, сезиращият съд не 
може да очаква от Конституционния съд да 
се произнесе по въпроси от компетентността 
на самия сезиращ съд.
С чл. 29, ал. 2 НПК е въведено задълже­
ние за членовете на състава на съда (или за 
някой от тях) да се отведат от разглеждане 
на делото, ако поради „други обстоятелства“ 
извън посочените в ал. 1 може да се считат 
за предубедени или заинтересувани пряко 
или косвено от изхода на делото. С тази 
разпоредба е въведена законова гаранция 
за безпристрастност на съдебния състав. 
Нарушаването на изискването за безпри­
страстност води до съществено процесуално 
нарушение по смисъла на чл. 348, ал. 3, 
т. 3 НПК – постановяване на присъдата или 
решението от незаконен състав. Наличието 
на основание за отвод е въпрос на конкрет­
на преценка, извършена от решаващия съд. 
Задължението на съда за отвод и правото на 
страните да го поискат възниква като резул­
тат от конкретните процесуални действия на 
съда, повдигащи въпроса за предварително 
формирано убеждение относно вината на 
подсъдимия. Изложените подробни разсъж­
дения от вносителя за липсата на предубе­
деност в конкретния случай се основават на 
разбирането на съдебния състав във връзка 
с „последиците от въздействието на правото 
на ЕС“ по разглежданото от него дело. По­
зицията на сезиращия съд за необходимост 
от тълкуване на разпоредбата на чл. 29, ал. 2 
НПК „в светлината на правото на ЕС“, раз­
лично от възприетото от досегашната съдебна 
практика, не обосновава допустимост на на­
стоящото искане. Иска се не установяване на 
противоконституционност на законова норма, 
а на твърдяна противоконституционност на 
определено нейно тълкуване в процеса на 
правоприлагането.
От изложеното следва, че като предмет 
на оспорване по настоящото конституционно 
дело сезиращият съд въвежда въпрос от из­
ключителната правораздавателна компетент­
ност на решаващия съдебен състав, свързан 
с преценка за наличието или липсата на 
основанията за отвод поради предубеденост, 
както и за точното и еднакво прилагане на 
чл. 29, ал. 2 НПК в една конкретна хипоте­
за, което е въпрос от компетентността на 
Върховния касационен съд.
Съгласно практиката на Конституционния 
съд, за да е допустимо искане за упражня­
ване на възприетата в Конституцията спе­
цифична форма на инцидентен контрол за 
конституционосъобразност, то следва да бъде 
обосновано чрез доводи, изложени от съда, 
че „без отговор на поставения въпрос сези­
ращият съд не е в състояние да осъществи 
конституционосъобразно правосъдната си 
функция“ (Определение № 2 от 2024 г. по к.д. 
№ 8/2024 г.). Съдът не дължи произнасяне 
по искане, съдържащо въпроси, свързани с 
присъща правораздавателна компетентност 
относно необходимите процесуални изиск­
вания за постановяване на законосъобразен 
съдебен акт (Определение № 3 от 2024 г. по 
к.д. № 6/2024 г.). Доколкото в искането се по­
ставят въпроси от компетентността на общите 
съдилища по конкретното правоприлагане по 
наказателни дела, Конституционният съд не 
дължи произнасяне по него.
По повод на конкретното сезиране Съдът 
намира, че то не може да постигне зало­
женото в чл. 150, ал. 2 от Конституцията, 
а именно – осъществяване на ефективно 
сътрудничество между сезиращия съд и 
Конституционния съд с оглед решаването 
на висящото пред първоинстанционния съд 
дело в съответствие с постановено от кон­
ституционната юрисдикция решение.
Изложените съображения налагат извод, 
че производството по настоящото дело не 
следва да премине към преценка по същес­
тво, а искането следва да бъде отклонено 
като недопустимо.
По изложените съображения и на основа­
ние чл. 13 ЗКС и чл. 25, ал. 1 и чл. 26, ал. 1 
ПОДКС Конституционният съд
О П Р Е Д Е Л И :
Отклонява искането на Софийския град­
ски съд, 16-и състав, за установяване на 
противоконституционност на чл. 29, ал. 2 
от Наказателно-процесуалния кодекс (обн., 
ДВ, бр. 86 от 2005 г.; посл. изм. и доп., бр. 39 
от 2024 г.).
Прекратява производството по конститу­
ционно дело № 22/2024 г.
Връща искането на вносителя заедно с 
препис от определението.
Председател: 
Павлина Панова
6424