Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 86

СТР.  86	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  66
избран пряко от следователите, и шестима 
членове, избрани от Народното събрание, 
или влиянието на главния прокурор би се 
осъществявало чрез 4 от 10, т.е. 40 % от не­
говия състав.
При обособяването на отделни кадрови 
и административни органи за съдите и за 
прокурорите и следователите Народното съб­
рание е било изправено пред избора дали да 
запази първоначално установения паритет 
на професионалната и обществената квота 
в кадровите и администриращи съдебната 
власт органи и тяхното Общо събрание – 11:11, 
или да го наруши, като увеличи размера на 
професионалната квота. При измененията 
на Конституцията от 2015 г. законодателят 
избра да запази паритета. Тогава съставът на 
съдийската колегия беше изправен в подобно 
положение на това, в което е сега Висшият 
прокурорски съвет. В нея съдиите, избрани 
от съдии, бяха 6 от 14, т.е. 43%. Тогава изис­
кването професионалното участие в кадровия 
и администриращ орган да бъде съществено, 
беше съобразено от законодателя, който уре­
ди в ЗСВ квалифицирано мнозинство от 8 
гласа за вземане на решения по същество в 
съдийската колегия.
В разрез с обявената вярност към общочо­
вешките ценности и първенствуващото значе­
ние на принципа на правата на личността е 
тезата, че положението на главния прокурор 
на висша инстанция в централизираната 
прокуратура, позволяващо му служебно и по 
всяко време да осъществява пълен контрол 
над всяко разследване в страната, е толкова 
съществено, че съставлява промяна във фор­
мата на държавно управление, която може да 
бъде извършена единствено от Велико Народно 
събрание. Това формално разбиране не може 
да бъде споделено, тъй като възможността на 
главния прокурор да осъществява служебно 
и по всяко време пълен контрол над всяко 
разследване на практика влиза в конфликт 
с установеното в Конституцията правило 
от по-висок ред, че при осъществяване на 
своите функции прокурорите и следователи­
те действат по вътрешно убеждение, като се 
подчиняват единствено на закона. 
Балансът между управлението и само­
управлението при съда и при прокуратурата 
е различен. При прокуратурата нуждата от 
управление, което да осигурява единство в 
практиката, е по-голяма, но за предпочитане 
е тя да бъде упражнявана в по-голяма степен 
от Висшия прокурорски съвет и админис­
тративните ръководители, чиито актове не 
могат да влияят на вътрешното убеждение и 
подчинението единствено на закона на проку­
рорите и следователите, отколкото от главен 
прокурор, който (в положението си на висша 
прокурорска инстанция) може да осъществява 
служебно и по всяко време пълен контрол над 
всяко разследване и така да игнорира вътреш­
ното убеждение и разбирането за законност 
на всеки прокурор и следовател, на когото е 
било разпределено конкретното дело.
Без значение за конституционосъобразност­
та на оспорваните промени е колко прецизно са 
формулирани отделните разпоредби и дали се 
съчетават по най-съвършения начин, тъй като 
при тяхното тълкуване може да бъде намерен 
точният им смисъл. Що се отнася до право­
мощието на главния прокурор да утвърждава 
по предложение на Върховната прокуратура 
общи методически правила за дейността в 
досъдебното производство на прокурорите, 
следователите и другите разследващи органи, 
това отразява досега съществуващата добра 
практика; а възможността за съдебен контрол 
върху тези правила съществуваше и досега. 
Отпадането на възможността главният про­
курор да осъществява служебно и по всяко 
време пълен контрол над всяко разследване 
не засяга правомощията му на прокурор от 
съответната йерархия, а осуетява превръща­
нето му в „прокурор на прокурорите“.
Правомощията на министъра на правосъ­
дието по отношение на органите в съдебната 
власт са променяни много по-съществено, 
без това да засяга формата на държавно 
управление, а възможността министърът на 
правосъдието и главният инспектор да при­
състват на заседанията на Общото събрание на 
Висшия съдебен съвет и Висшия прокурорски 
съвет, както и на заседанията на двата съвета, 
като не участват в гласуването, осигурява в 
достатъчна степен нуждата от комуникация 
между тях.
Влиянието на главния прокурор няма да 
се намали до приемливо ниво с извършването 
на промени в устройствените и процесуал­
ните закони, но ако такива промени бъдат 
осъществени в бъдеще и след това бъде пре­
ценено, че приеманата от Народното събрание 
и провеждана от правителството наказателна 
политика може да бъде проведена във Висш 
прокурорски съвет (в такъв състав) и без чис­
лено превъзходство на обществената квота, 
няма пречка в устройствения закон да бъде 
уредено квалифицирано мнозинство от 6 или 
повече гласа за вземане на решения по някои 
въпроси във Висшия прокурорски съвет. Така 
професионалното участие в него ще стане още 
по-съществено (няма установено изискване 
броят на прокурорите, избрани от прокурори, 
да превишава броя на останалите членове в 
кадровия и административен техен орган).
Показателно за отпадане на нуждата от 
числено превъзходство на обществената над 
професионалната квота във Висшия прокурор­
ски съвет може да бъде отпадането на нуж­
дата от особен ред за разследване на главния