Държавен вестник, бр. 109, 2002 г., стр. 29

Б Р О Й  109
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  29
5.2. Екстракция
С точност до 0,01 g се претеглят около 50 g от
пробата. Прехвърлят се в ерленмайерова колба
от 1000 ml, прибавят се 100 ml метанол (3.1) и
колбата се поставя за 5 min в ултразвукова вана
(4.1). Прибавят се 410 ml вода и се оставя да
престои в ултразвуковата вана още 15 min. Кол-
бата се изважда от ултразвуковата вана, раз-
бърква се с бъркалката в продължение на 30
min и се филтрира през нагънат филтър. 10 ml
от филтрата се прехвърлят в мерителна обемна
колба от 20 ml, допълва се с вода до отметката
и се разбърква. Аликвотната част се филтрира
през мембранен филтър (4.4) (вж. т. 9 наблюде-
ние). Продължава се с определяне с помощта
на HPLC (5.3).
5.3. Определяне с HPLC
5.3.1. Параметри:
Аналитична колона (4.3.1)
Мобилна фаза (3.4) смес вода (3.3)—метанол
(3.2), 900 + 100 (V+V)
Дебит
1,5—2 ml/min
Дължина на вълна
380 nm
на откриване
Инжекционен обем 20 µl—100 µl
Проверява се стабилността на хроматограф-
ската система, като се инжектира няколко пъти
калибриращият разтвор (3.5.3), съдържащ 2,5 µg/
ml, докато се постигнат постоянни височини на
пиковете и време на забавяне.
5.3.2. Калибрираща графика
Инжектира се няколко пъти калибриращ
разтвор (3.5.3) и се определят средноарит-
метичните височини (площи) на пиковете за
всяка концентрация. Начертава се калибрира-
щата графика, като се използват средноарит-
метичните височини (площ) на пиковете на
калибриращите разтвори за ординати и съот-
ветните концентрации в µg/ml за абсциси.
5.3.3. Разтвор на пробата
Инжектира се екстракт от пробата (5.2) ня-
колко пъти, като се използва същият обем като
приетия за калибриращите разтвори и се опре-
делят средноаритметичните височини (площи)
на пиковете на олахиндокс.
6. Изчисляване на резултатите
От средноаритметичните височини (площи)
на пиковете на олахиндокс на разтвора се опре-
деля концентрацията на разтвора на пробата в
µg/ml чрез сравняване с калибриращата графи-
ка (5.3.2). Съдържанието на олахиндокс в про-
бата се определя със следната формула:
c.1000
w = –––– ,
m
в която:
w е съдържанието в mg/kg;
с—концентрацията на олахиндокс в екстрак-
та на пробата (5.2) в µg/ml;
m—масата на изпитваната част в g (5.2).
7. Установяване на достоверността на ре-
зултатите
7.1. Идентичност
Идентичността на аналита може да се пот-
върди чрез ко-хроматография или използване на
диоден полеви детектор, чрез които се сравня-
ват спектрите на екстракта на пробата (5.2) и на
калибриращия разтвор, съдържащ 5,0 µg/ml.
Само височината на пика на олахиндокс тряб-
ва да се увеличи, след като се вземат предвид както
добавеното количество, така и разреждането на
екстракта. Широчината на пика по средата на
неговата височина трябва да бъде в рамките на ±
10% от оригиналната широчина на пика на ола-
хиндокс на неподсилен екстракт на разтвора.
Диодна полева детекция
Резултатите се оценяват съгласно следните
критерии:
(а) дължината на вълната на максимална
оптична плътност на пробата и на еталонните
спектри, записани  при връхната точка на пика
на хроматограмата, трябва да бъдат в рамките
на допустимата граница, определена от разре-
шаващата способност на системата за детек-
ция. За диодната детекция тя типично е в рам-
ките на ± 2 nm.
(б) между 220 и 400 nm спектрите на пробата
и на еталона, регистрирани във връхната точка
на пика на хроматограмата, не трябва да се
различават за частите на спектъра, разположе-
ни между 10 и 100 % от относителната оптична
плътност; този критерий е изпълнен, когато са
налице едни и същи максимални стойности и
когато никъде наблюдаваното отклонение меж-
ду спектрите не превишава 15 % от оптичната
плътност на спектъра на еталонния аналит;
(в) между 220 и 400 nm спектрите на възходя-
щия наклон, връхната точка и  низходящия нак-
лон на пика, произведени от екстракта на проба-
та, не трябва да се различават един от друг за
частите на спектъра, разположени между 10 и
100 % на относителна оптична плътност; този
критерий е изпълнен, когато са налице едни и
същи максимални стойности и когато във всич-
ки наблюдавани точки отклонението между
спектрите не превишава 15 % от оптичната плът-
ност на спектъра във връхната точка на пика.
Ако един от тези критерии не е удовлетво-
рен, наличието на аналит не се потвърждава.
7.2. Повторяемост
Разликата между резултатите на две пара-
лелни определения, извършени върху една и
съща мостра, не трябва да превишава 15 % от
най-високия резултат за съдържание на олахин-
докс между 10 и 200 mg/kg.
7.3. Възстановяване
За една подсилена празна проба възстановя-
ването трябва да бъде най-малко 90 %.
8. Резултати от съвместното изследване
При провеждане на съвместно изследване,
при което 4 мостри на храни за прасенца, вклю-
чително една празна проба, са анализирани в 13
лаборатории, се получават резултатите, дадени
в таблицата: