Държавен вестник, бр. 43, 2021 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  43
по к.д. № 16/1994 г., преценката за високите 
и професионални качества (решението се 
отнася до конституционните съдии, които 
съгласно чл. 147, ал. 3 от Конституцията 
трябва да отговарят на изисквания, напълно 
идентични с тези за членовете на ВСС) е 
„лична и суверенна“ и е „право и отговор-
ност“ на избиращия, респ. назначаващия, 
като изпълнението на конституционното 
изискване за високи професионални и нрав-
ствени качества се гарантира от високото му 
положение в системата на държавните орга-
ни на Републиката. Същевременно е важно 
да се отбележи, че съобразно установената 
практика на Конституционния съд признакът 
„професионализъм“ не е дискриминационен 
по смисъла на чл. 6, ал. 2 от Конституцията 
(Решение № 8 от 15.09.1994 г. по к.д. № 9 от 
1994 г., Решение № 9 от 30.09.1994 г. по к.д. 
№ 11 от 1994 г., Решение № 10 от 15.11.2011 г. 
по к.д. № 6 от 2011 г.), поради което предвиж-
дането на възможност за различно третиране 
на лицата с признати високи професионал-
ни качества в рамките на дискреционната 
компетентност на кадровия орган на съдеб-
ната власт е съвместимо с Основния закон. 
Друг е въпросът, доколко тази възможност 
е справедлива, полезна и допринасяща за 
издигане авторитета на членовете на ВСС 
пред професионалната общност. Това има 
отношение към законодателната преценка по 
целесъобразност, която е извън обхвата на 
контрола за конституционност, упражняван 
от Конституционния съд.
Изложените съображения за конституци-
оносъобразност на оспорената разпоредба на 
чл. 28, ал. 1 ЗСВ по отношение на изборните 
членове на ВСС според нас обаче не са при-
ложими за членовете на Инспектората към 
ВСС. Преди всичко намираме за небходимо 
да обърнем внимание, че по същността си 
уредените в чл. 132а, ал. 6 от Конституцията 
компетентности на Инспектората не са непос­
редствено обуславящи функционирането на 
органите на съдебната власт, а контролни. 
В тази връзка съвсем не е случайно, че до 
създаване на този орган с изменението и 
допълнението на Конституцията през 2007 г. 
тези функции в основната си част се осъщест-
вяваха от органи извън съдебната власт. Така 
съгласно чл. 35б ЗСВ от 1994 г. (отм.) функ-
циите по проверка на организацията на 
административната дейност на съдилищата, 
прокуратурите и следствените служби, про-
верка на организацията по образуването и 
движението на делата и приключването им в 
установените срокове, анализиране и обобща-
ване на приключените дела и сигнализиране 
за неправилна или противоречива съдебна 
практика бяха възложени на инспектората 
към министъра на правосъдието. Проверката 
на имуществените декларации на съдиите, 
прокурорите и следователите пък беше пове-
рена на Сметната палата по силата на чл. 2 
от Закона за публичност на имуществото 
на лица, заемащи висши държавни и други 
длъжности. Изложеното идва да покаже, че 
Инспекторатът, макар и дейността му безу-
словно да е важна за ефективното осъщест-
вяване на функциите на съдебната власт и 
гарантиране почтеността и интегритета на 
магистратите, е в много по-голяма степен 
външен за системата в сравнение с Висшия 
съдебен съвет, който по Конституция е 
призван не просто да я ръководи, но и да 
гарантира независимостта є. По тези при-
чини от гледна точка на Основния закон е 
налице в много по-малка степен оправдание 
възстановяването на съдебните инспектори 
в органите на съдебната власт да е съчетано 
с повишаване предвид естеството на изпъл-
няваните през времетраенето на мандата 
им контролни функции, чиято ефективност 
предполага и изисква субектът да е отдале-
чен от обекта на контрол. Същевременно 
нито Конституцията, нито законът поставят 
условието избраните за съдебни инспектори 
да са действащи магистрати, като при това 
съставът на Инспектората се попълва, без 
каквото и да е участие на органите на съдеб-
ната власт, а изцяло от Народното събрание. 
Не можем при това да не обърнем внимание, 
че макар и по отношение на главния инспек-
тор и инспекторите също да е необходимо 
притежаване на високи професионални и 
нравствени качества, това изискване не е 
изведено като конституционен императив, 
а е установено в закона (чл. 42, ал. 1 ЗСВ), 
поради което същото не може да служи като 
аргумент при преценка за съответствие с 
Основния закон на оспорената разпоредба 
относно възможността посочените лица да 
бъдат възстановявани на по-висока длъжност 
в органите на съдебната власт след манда-
та им. Накрая, необходимо е да се обърне 
внимание, че уредбата на Закона за съдеб-
ната власт относно условията, въз основа на 
които е предвидена възможност за такова 
възстановяване, е различна за членовете на 
ВСС и за тези на Инспектората. Докато по 
отношение на първите законът е предвидил 
като императивно изискване наличието поне 
на положителна комплексна оценка „много 
добра“ от последното проведено атестиране 
преди избора, при чиято липса ВСС ще след-
ва да откаже възстановяване на по-висока 
длъжност, за членовете на Инспектората не 
са предвидени каквито и да са критерии, 
въз основа на които органът да вземе уп-
равленското си решение. При тази уредба 
е налице в много по-голяма степен реална 
опасност законът да бъде прилаган субектив-
но, произволно, без каквото и да е отчитане 
на професионалните качества на лицата и 
при пълна непредсказуемост, което наруша-