Държавен вестник, бр. 48, 2006 г., стр. 11

Б Р О Й  48
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  11
1. В чл. 4 ал. 1 се изменя така:
“(1) Право на гарантирани вземания по този
закон имат работниците и служителите, които
са или са били в трудово правоотношение с
работодателя по чл. 2, независимо от срока му
и от продължителността на работното време, и
на които правоотношението:
1. не е прекратено към датата на обнародва-
не на решението по чл. 6;
2. е прекратено през последните три месе-
ца преди датата на обнародване на решението
по чл. 6.”
2. Член 6 се изменя така:
“Чл. 6. Правото на гарантирани вземания за
работниците и служителите по чл. 4, ал. 1 въз-
никва от датата на обнародване в “Държавен
вестник” на съдебното решение за:
1. откриване на производство по несъстоя-
телност;
2. откриване на производство по несъстоя-
телност с едновременно обявяване в несъстоя-
телност;
3. откриване на производство по несъстоя-
телност, обявяване в несъстоятелност и прек-
ратяване на производството по несъстоятелност
поради недостатъчност на имуществото за пок-
риване на разноските по производството.”
3. В чл. 22, ал. 1 т. 1 се изменя така:
“1. последните три начислени, но неизпла-
тени месечни трудови възнаграждения и парич-
ни обезщетения през последните 6 календарни
месеца, предхождащи месеца, в който е обна-
родвано решението по чл. 6, но месечно не по-
вече от определения за тези случаи максима-
лен размер на гарантираните вземания, ако
работникът или служителят е бил в трудово
правоотношение със същия работодател не по-
малко от три месеца;”.
4. В чл. 23 ал. 1 се изменя така:
“(1) Гарантираните вземания на работници-
те и служителите по чл. 4, ал. 1, т. 2 са в размер
на последните три начислени, но неизплатени
месечни трудови възнаграждения и парични
обезщетения през последните 6 календарни
месеца преди датата на прекратяване на трудо-
вото правоотношение, но месечно не повече от
определения за тези случаи максимален раз-
мер на гарантираните вземания, ако са били в
трудово правоотношение със същия работода-
тел не по-малко от три месеца.”
5. В чл. 25 накрая се добавя “или от датата
на информиране на работниците и служите-
лите от българския работодател за обстоятел-
ството, че е открито производство по несъс-
тоятелност по реда на законодателството на
другата държава”.
6. Създава се нов § 1:
“Допълнителна разпоредба
§ 1. (1) Право на гарантирани вземания при
условията, по реда и в размерите, определени
в този закон, имат и работниците и служите-
лите, наети по трудови правоотношения в пред-
приятие—български работодател, което осъ-
ществява стопанска дейност на територията
на Република България и е обособена част от
друго предприятие, осъществяващо стопанска
дейност на територията на друга държава—
членка на Европейския съюз, или друга дър-
жава от Европейското икономическо прост-
ранство, когато по реда на законодателството
на тази държава предприятието е в несъстоя-
телност и това се отнася и за обособената част
от него в Република България.
(2) В случаите по ал. 1 се смята, че предпри-
ятието е в несъстоятелност, когато е поискано
започване на колективна процедура, основана
на неплатежоспособността на работодателя,
така, както е предвидено в съответните зако-
нови, подзаконови и административни разпо-
редби на държавата членка, която включва час-
тично или цялостно отнемане на активите на
работодателя, определяне на ликвидатор или
лице, изпълняващо подобни функции, и съот-
ветният компетентен орган:
1. е решил да открие производството, или
2. е установил, че предприятието или дейност-
та на работодателя са окончателно прекратени
и наличните му активи са недостатъчни, за да се
обоснове откриването на процедурата.
(3) В случаите по ал. 1 правото на гаранти-
рани вземания възниква от датата на обявяване
на несъстоятелността по смисъла на ал. 2.
(4) Задължението на българския работода-
тел за информиране на работниците и служи-
телите по реда на чл. 29 възниква от датата, на
която обстоятелството по ал. 2 му е станало
известно.”
7. Досегашните § 1, 2, 3 и 4 от преходните и
заключителните разпоредби стават съответно
§ 2, 3, 4 и 5.
§ 48. Законът влиза в сила от 1 юли 2006 г.,
с изключение на § 47, т. 6, която влиза в сила от
датата на влизане в сила на Договора за присъ-
единяване на Република България към Евро-
пейския съюз.
Законът е приет от 40-то Народно събрание
на 31 май 2006 г. и е подпечатан с официалния
печат на Народното събрание.
За председател на Народното събрание:
Любен Корнезов
39306