Държавен вестник, бр. 15, 2024 г., стр. 34

СТР.  34	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  15
установи, че не е налице валидно основание 
за отрицателно решение (както бе посочено 
по-горе и ще бъде анализирано нататък).
В обобщение смятам, че в мотивите на свое- 
то решение съдът следваше (и имаше добър – и 
легитимен! – повод) да изрази недвусмислено 
и съответстващо на чл. 1, ал. 2 от КРБ раз-
биране за правомощието (и параметрите на 
задължението) на НС: когато произвеждането 
на национален референдум е предложено от 
400 000 избиратели, НС не е длъжно автома-
тично да вземе решение за произвеждане на 
референдум, но може да откаже произвеждане 
на референдум само ако предложението не спаз-
ва предвидените в закона и произтичащи от 
Конституцията ограничения. И когато пред-
ложението отговаря на всички изисквания, НС 
е длъжно да вземе решение за произвеждане на 
референдум. Обратното означава НС свободно 
да преценява дали да позволи пряко осъществя-
ване на властта от суверена, което намирам 
за несъвместимо с принципа, заложен в чл. 1, 
ал. 2 от Основния закон.
V. Относно ограниченията пред национален 
референдум
Приех за установено, че ако валидно подкре-
пено от над 400 00017 граждани предложение 
за произвеждане на национален референдум 
е внесено в Народното събрание, то може да 
отхвърли предложението само ако мотивирано 
установи, че предложението не е съобразено 
с някое от валидните ограничения.
В закона, който „урежда условията18, органи-
зацията и реда за пряко участие на гражданите 
на Република България при осъществяване на 
държавната и местната власт“ (съгласно фор-
мулировката в чл. 1), законодателят е посочил 
(в раздел ІІ „Национален референдум“, чл. 9 
„Предмет“, ал. 1 – 4) изчерпателно ограни-
ченията19, с които трябва да бъде съобразен 
предметът, очертан от предложения за реша-
ване с референдум въпрос (един или повече):
Ø да се отнася до въпрос с национално 
значение (очевидно по това изискване прецен-
ката е неизбежно субективна и като такава – в 
свободна дискреция на НС, която обаче следва 
да се осъществява от него ограничително);
Ø въпросът/предметът/решението да е в 
компетентността на Народното събрание (това 
ограничение анализирам разгърнато нататък);
Ø и в рамките на компетентността на НС 
да не се отнася до правилата на вътрешната 
организация и дейност на Народното събрание 
и до негова компетентност, произтичаща от 
17   Това е числото, което самото Народно събрание 
е определило за изискуем брой валидни подписи, 
независимо дали и доколко то е дискусионно. 
18 Намирам за спорно и дали може закон да опре-
деля условия за осъществяване на фундаментално 
конституционно правомощие на суверена.
19 Самият закон в чл. 10, ал. 2 определя тези „ус-
ловия“ като „ограничения“.
разпоредбите на чл. 84, т. 4, 6, 7, 8, 10, 12, 16 
и 17, чл. 91, 91а, чл. 103, ал. 2, чл. 130, ал. 3, 
чл. 132а и чл. 147, ал. 1 от Конституцията (тези 
разпоредби са ирелевантни за настоящото 
дело, поради което оставям без анализ тук 
въпроса защо всички тези или защо само тези 
въпроси от компетентността на НС са извадени 
от възможния предмет на един референдум);
Ø както и за размера на данъците, таксите 
и трудовите и осигурителните плащания и 
вноски и за държавния бюджет;
Ø да няма за предмет (фактически одобре-
ние на приет) кодекс или друг закон, които 
уреждат изцяло материята в дадена област 
(намирам за много спорно дали и това огра-
ничение съответства на чл. 1, ал. 2 от КРБ);
Ø или въпроси, уредени в сключени от 
Република България международни договори, 
след тяхната ратификация (на това може би 
най-спорно ограничение се спирам нататък).
Намирам за спорно дали някои от тези 
ограничения са съобразени с Конституция-
та. Ще се спра само на тези две от тях, на 
които се основават в голямата си част мо-
тивите на настоящото решение на КС и по 
същество мотивите на оспореното решение 
на НС (доколкото могат да бъдат установени 
от хаотичните дебати в НС при приемането 
на оспореното негово решение).
Приемам за несъмнено, че едно предложе-
ние за референдум трябва да бъде съобразено 
и с всяко имплицитно произтичащо от Кон-
ституцията (доколкото според мен не може 
да се установи изрично) ограничение, макар 
законът да оставя впечатление, че произти-
чат именно от Конституцията изчерпателно 
изброените в него ограничения и е възможен 
въпрос защо не са посочени и други, ако 
могат обосновано да бъдат изведени от нея. 
Затова ми е трудно да приема за установено, 
че в мотивите на настоящото решение на КС 
се извежда „конституционно ограничение“, 
различно от посочените в закона. В частност 
според мен в това решение предвиденото в 
закона изискване предметът на референдума 
да е в компетентността на НС се разглежда 
именно като произтичащо от Конституцията, 
и то във връзка с другото ограничение относ-
но уредените в ратифициран международен 
договор въпроси, което иначе е материя от 
компетентността на НС.
1. Относно ограничението само до рамките 
на компетентността на НС
Разпоредбата на чл. 1, ал. 2, изр. второ 
от КРБ е не само императивна, но и ясна: 
Цялата държавна власт (може да) се осъщест-
вява пряко от гражданите! В съответствие с 
това самият законодател е посочил в чл. 1, 
ал. 1 от ЗПУГ, че този закон „… урежда ус-
ловията, организацията и реда за пряко учас-
тие на гражданите на Република България 
при осъществяване на държавната… власт“.