Държавен вестник, бр. 12, 2018 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  12
ния съвет на Асоциацията на прокурорите, от 
Асоциацията на българските административни 
съдии, от Съюза на съдиите в България и 
от Висшия адвокатски съвет, като първите 
пет отговарят с категорично „не“ на втората 
част от въпроса, като по първата посочват, 
че са допустими само два мандата „в един 
и същ орган на съдебната власт“. Висшият 
адвокатски съвет смята, че „няма ограниче-
ние магистратите да бъдат административни 
ръководители на друго място в органите на 
съдебната власт“. В становището на Висшия 
съдебен съвет се подчертава, че „Под орган 
следва да се разбира не съд или прокуратура 
като цяло, а отделните техни звена“.
Становището на Съюза на съдиите в Бъл-
гария застъпва тезата, че „цитираната уредба 
допуска два последователни мандата за це-
лия професионален стаж на даден магистрат 
независимо дали в един, или повече органи 
на съдебната власт“. Изтъква се, че „мандат-
ността е характеристика на длъжността, а 
не на титуляря є“. Подчертава се, че „ако се 
възприеме тезата, че ограничението за заемане 
на длъжност „административен ръководител“ 
се отнася само до един орган на съдебната 
власт, то теоретично един магистрат може 
да прекара целия си професионален стаж, 
изпълнявайки само тази длъжност“. Посочва 
се, че „Конституцията следва да се тълкува, от 
една страна, нормативно, но, от друга страна, 
и житейски“.
За да се произнесе, Конституционният съд 
взе предвид следното: 
В искането се посочва, че мотивите за 
създаването на разпоредбата през 2003 г. не 
позволяват да се разкрие точният є смисъл, 
което поражда възможности за различно 
тълкуване.
Измененията на Конституцията през 2003 г. 
създават ново разбиране на понятието за 
несменяемост на съдии, прокурори и сле-
дователи. От една страна, беше създадена 
възможност съдии, прокурори и следователи, 
които са придобили статут на несменяемост да 
бъдат освободени от длъжност с навършване 
на 65-годишна възраст, както и при тежко 
нарушение или системно неизпълнение на 
служебни задължения, както и при извършване 
на действия, които накърняват престижа на 
съдебната власт. От друга страна, със създава-
нето на разпоредбата на чл. 129, ал. 6 (преди 
това ал. 5) от Конституцията се изключи 
възможността несменяемостта да обхваща не 
само магистратската длъжност, но и изпъл-
нението на функциите на административен 
ръководител. Вместо това на конституционно 
ниво се въведе петгодишен мандат за всяка 
ръководна длъжност в органите на съдебната 
власт освен по чл. 129, ал. 2 от Конституци-
ята. По този начин се създаде мандатност в 
административното ръководство на органите 
на съдебната власт. Целта на тази мандатност 
е да се осигури обновяването на ръководствата 
на конкретните звена в органите на съдебната 
власт – за да не се допуска една и съща длъж-
ност да бъде заемана повече от два пъти от 
едно и също лице, а не да се ограничи лицето 
във възможността му да заема ръководни 
длъжности повече от два пъти. 
От възприетите в преамбюла на Конститу-
цията ценности и принципи за справедливост 
и демократично обществено устройство, както 
и от конкретните предписания относно пер-
соналното формиране на органите на трите 
власти, може да се изведе, че конституционният 
законодател утвърждава изискване за подбор на 
кандидатите за определена властова позиция 
на основата на техните личностни качества 
и способности. Това изискване с пълна сила 
е валидно и за кадровата дейност на Висшия 
съдебен съвет при назначаването на съдии, 
прокурори и следователи, както и на админи-
стративните ръководители в съдебната власт.
Подлежащата на тълкуване разпоредба 
на чл. 129, ал. 6 от Конституцията, макар 
адресирана и към Висшия съдебен съвет 
като орган по назначаването, стеснява въз-
можността отделни съдии, прокурори и сле-
дователи независимо от придобития от тях 
опит да търсят професионална реализация, 
като участват в конкуренция за заемане на 
определена ръководна длъжност. Оценката 
на кандидати, които отговарят на специал-
ните изисквания на закона, е основана на 
сравнение на техните способности. Решава-
ща за преценката на обема на въведеното с 
израза „с право на повторно назначаване“ 
ограничение в броя на ръководните мандати 
е целта на конституционните изменения от 
2003 г. Ограничение, което не отговаря на 
целта на конституционния законодател или 
което надхвърля рамките на изискването за 
пропорционалност, би било несъвместимо 
с основополагащия принцип на правовата 
държава по чл. 4, ал. 2 от Конституцията.
Отделният съдия, прокурор или следовател 
в рамките на своята компетентност решава 
въпросите по делата, които са му възложени, 
на основата на вътрешната си убеденост за 
релевантните факти и приложимото право. 
При постановяване на своите актове той не 
е обвързан от никакви указания освен от 
онези, които са дадени от горестоящ съдебен 
орган съобразно изричните предписания на 
закона. В пълна степен това е валидно и за 
указания, дадени от съответния администра-
тивен ръководител. Затова, в светлината на 
конституционните принципи, действията на 
административния ръководител не може да 
се третират като непосредствена заплаха за 
независимостта на съдебната власт при изпъл-
нението на основната є публична функция. 
Следва да се има предвид още, че в рамките