Държавен вестник, бр. 37, 2005 г., стр. 16

С Т Р .  16
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  37
на мандата. Причините за това могат да са раз-
лични—несвоевременно откриване на проце-
дурата за предложения и избор във Висшия съ-
дебен съвет, провеждане на гласуването, без
да се стигне до избор на кандидат, отказ от
страна на президента да назначи предложения
от Висшия съдебен съвет кандидат, който от-
каз би наложил отново да се проведе избор при
спазване на условията по чл. 28, ал. 1—7 ЗСВ.
Но каквито и да са причините, в този именно
случай чл. 28, ал. 9, изр. 2 ЗСВ допуска срокът
на правомощия да се продължи и в противоре-
чие с чл. 129, ал. 2 от Конституцията да преви-
ши седем години.
Действително оспорената разпоредба съз-
дава възможност за председателите на върхов-
ните съдилища и главния прокурор да продъл-
жат да изпълняват длъжността до встъпване в
длъжност на новоназначените, без изрично да
определя тази възможност като продължава-
не на конституционно установения срок. От
това обаче не може да се направи извод, ка-
къвто се поддържа в част от становищата, че
разпоредбата няма за предмет и не урежда про-
дължителността на срока по чл. 129, ал. 2 от
Конституцията, а като няма съвпадение в пред-
мета на регулиране, няма и противоречие с
основния закон. Както се отбеляза, според
чл. 28, ал. 9 ЗСВ началото на мандата на три-
мата магистрати започва от встъпването в
длъжност и нейното изпълнение им се възлага
до встъпването в длъжност на новоназначени-
те. Изпълнявайки длъжността, те несъмнено я
заемат. Следователно чл. 28, ал. 9 ЗСВ опреде-
ля не само от кога, но и до кога се заема длъж-
ността от тях, или както началния, така и край-
ния момент на заемането є. По такъв начин
определя времето, през което тримата магис-
трати фактически упражняват правомощията
си, а оттук и продължителността на срока за
назначаването им на съответната длъжност.
Тази продължителност освен от чл. 28, ал. 9
ЗСВ се урежда и от чл. 129, ал. 2 от Конститу-
цията. Затова съвпадение в предмета на регу-
лиране от двете разпоредби има. Няма съот-
ветствие помежду им обаче досежно установе-
ното от тях време за заемане на длъжността от
магистратите, назначени от президента, което
обосновава противоконституционността на
чл. 28, ал. 9, изр. 2 ЗСВ.
Друг извод не налага изтъкнатата в част от
становищата необходимост от осигуряване на
непрекъснатост в изпълнение на длъжността
на председателите на върховните съдилища и
главния прокурор. Трябва да се отбележи пре-
ди всичко, че оспорената разпоредба всъщност
не гарантира постигането на такава непрекъс-
натост, тъй като е неприложима при предсроч-
но освобождаване от длъжност на основанията
по чл. 129, ал. 3 от Конституцията. Освен това
принцип за непрекъснатост в изпълнение на
длъжността на тримата магистрати не се съ-
държа в Конституцията. Въвеждането на тази
непрекъснатост е въпрос на законодателна пре-
ценка. Когато се въвежда, правната є уредба
трябва да отговаря на конституционното изис-
кване по чл. 5, ал. 1, което е един от принципи-
те на правовата държава, а именно тя да не про-
тиворечи на Конституцията. В случая противо-
речие има, защото, когато и доколкото осигу-
рява непрекъснатост в изпълнение на длъжност-
та, чл. 28, ал. 9, изр. 2 ЗСВ допуска, както вече
се изтъкна, продължаването с неопределено вре-
ме на срока по чл. 129, ал. 2 от Конституцията.
Без значение обаче е обстоятелството дали
тази уредба е в съответствие с правната уред-
ба в други закони за длъжности, за чието за-
емане е предвиден определен срок. При про-
изнасянето си по чл. 149, ал. 1, т. 2 от Консти-
туцията съдът, упражнявайки контрол за кон-
ституционност, преценява единствено нали-
це ли е нарушение на разпоредби от основния
закон, като преценката се основава на съдър-
жащи се в тях принципи, изисквания, а не на
разпоредби от други нормативни актове. В
такъв смисъл са Решение № 3 от 30 декември
1991 г. по к.д. № 17/1991 г., Решение № 3 от 10
май 1995 г. по к.д. № 6/1995 г., Решение № 7 от
26 март 1998 г. по к.д. № 5/1998 г. Затова в
случая се съобразява с установената от Конс-
титуцията продължителност на срока за наз-
начаване на тримата магистрати и отсъстви-
ето на конституционно предвидена възмож-
ност за продължаването му. Същевременно
не взема предвид уредбата, която осигурява
непрекъснатост в изпълнение на длъжността
и се съдържа в други закони. Невъзможност-
та да бъде взета предвид такава уредба следва
и от обстоятелствата, че тя не е била предмет
на контрол за конституционност и наред с това
се отнася за други органи, които имат други
функции и чийто срок на правомощия е уста-
новен с други конституционни или законови
разпоредби, като самото му установяване със
съответния нормативен акт се съпровожда от
предвидени в същия акт ред и начин за него-
вото продължаване.
Като приема по тези съображения оспоре-
ната разпоредба за противоконституционна,
Конституционният съд намира, че искането
следва да се уважи. Затова и на основание чл. 149,
ал. 1, т. 2 от Конституцията
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционен чл. 28,
ал. 9, изр. 2 от Закона за съдебната власт в ре-
дакцията след неговото изменение—ДВ, бр. 29
от 2004 г.
Съдиите Лазар Груев, Мария Павлова, Еми-
лия Друмева и Евгени Танчев са подписали
решението с особено мнение.
Председател: Неделчо Беронов