Държавен вестник, бр. 61, 2020 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  61
на счетоводителите в България“, Българската 
стопанска камара – съюз на българския биз­
нес, Съюзът за стопанска инициатива.
Сдружение „ИФА Бранч – България“ под­
държа, че оспорената с искането разпоредба 
е противоконституционна. Като се позовава 
на практика на Съда на Европейския съюз, в 
становището се прави извод, че лицата, про­
пуснали да подадат заявление за регистрация в 
срок, са третирани различно от законодателя 
относно данъчните им задължения единствено 
поради неспазване на формално изискване за 
регистрация, което противоречи на чл. 60, 
ал. 1 и на чл. 6, ал. 2 от Конституцията. По­
сочва се още, че прилагането на увеличения 
размер на данъка е допустимо според Правото 
на Европейския съюз само под формата на 
санкция, която е пропорционална на пове­
дението на лицето, и че тъй като в закона 
вече е предвидена такава санкция, е налице 
противоречие с чл. 4, ал. 1 от Конституцията. 
Институтът на дипломираните експерт-
счетоводители застъпва становището, че ис­
кането е основателно поради нарушаване на 
принципа за равно третиране между данъчно 
задължените лица, като не излага мотиви за 
това. Изразената позиция е споделена и от 
сдружение „Институт на професионалните 
счетоводители в България“. 
В писмо до Конституционния съд сдруже­
ние „Съюз на счетоводителите в България“ 
подчертава, че изцяло подкрепя искането на 
Висшия адвокатски съвет.
Българската стопанска камара – съюз на 
българския бизнес, подкрепя искането на 
ВАдвС, като излага аргументи, че разпоредбата 
създава неравнопоставеност между данъчно 
задължените лица, трансформира данъчно­
то облагане в административна санкция и 
противоречи на чл. 17, ал. 3 и чл. 4, ал. 1 от 
Конституцията. 
В становището на Съюза за стопанска ини­
циатива е посочено, че въведеният с чл. 102, 
ал. 4 ЗДДС режим е лишен от легитимна цел 
и нарушава принципа на правовата държава 
и принципа на равнопоставеност пред закона.
Писмено правно мнение са изразили 
проф. д-р Ганета Минкова, доц. д-р Атанас 
Симеонов и доц. д-р Любка Ценова.
Проф. д-р Ганета Минкова изразява мне­
ние, че оспорената разпоредба не е проти­
воконституционна. Според нея въвеждането 
на различни хипотези в един данъчен закон 
спрямо данъчно задължените лица не нару­
шава принципа на правовата държава, когато 
то цели защита на съществуващ легитимен 
правен интерес. Обосновава се извод, че не 
е налице неравнопоставеност на лицата и 
не е нарушено правото на собственост, тъй 
като с нормата се цели предотвратяване на 
избягването на плащането на данък, който 
е един от основните приходи в държавния 
бюджет. Посочва се, че не са допуснати 
съществени нарушения на законодателния 
процес, които да имат за последица проти­
воконституционност на разпоредбата. 
Доц. д-р Атанас Симеонов счита, че раз­
поредбата противоречи на чл. 60, ал. 1 от 
Конституцията. Според него в нарушение на 
принципа на законоустановеност на данъците 
е възприет ред за определяне на данъчното 
задължение, който не кореспондира с иму­
ществото и дохода на лицата. В правното 
мнение се обосновава и несъответствие с 
чл. 4, ал. 1 от Конституцията. Посочва се, 
че разпоредбата е „обременителен натиск“, 
който създава неравнопоставеност между 
данъчните субекти, като по този начин се 
нарушава балансът между публичния интерес 
и интереса на гражданите. 
Доц. д-р Любка Ценова твърди и привежда 
доводи за липса на противоконституцион­
ност на оспорената разпоредба. Посочва се, 
че не е налице противоречие с чл. 60, ал. 1 
от Конституцията, както и че чл. 102, ал. 4 
ЗДДС няма санкционен характер. Като се 
отчита практиката на Конституционния съд, 
се прави извод, че разпоредбата не ограни­
чава правата на данъчно задължените лица 
и не нарушава правото на „еднакви правни 
условия за стопанска дейност“. Според доц. 
д-р Ценова чл. 102, ал. 4 ЗДДС е въведен в 
изпълнение на задължението на Република 
България за въвеждане на мерки за борба с 
данъчните измами, поради което не е налице 
противоречие с чл. 4, ал. 2 и чл. 5, ал. 4 от 
Конституцията. 
 Конституционният съд, като обсъди до­
водите в искането, постъпилите по делото 
писмени становища и правни мнения, за да 
се произнесе, взе предвид следното:
Оспорената от Висшия адвокатски съвет 
норма на чл. 102, ал. 4 ЗДДС има следното 
съдържание: „За определяне на данъчните 
задължения на лицето в случаите по чл. 96, 
ал. 1, изречение второ, когато е било длъжно, 
но не е подало заявление за регистрация в 
срок, се приема, че лицето дължи данък за 
облагаемите доставки, с които надхвърля 
облагаемия оборот от 50 000 лв., от датата, 
на която е надвишен оборотът, до датата, на 
която е регистрирано от органа по прихо­
дите, или до датата, на която са отпаднали 
основанията за регистрация. За облагаемата 
доставка, с която се надхвърля облагаемият 
оборот, се дължи данък. Лицето дължи данък 
и за получените облагаеми доставки на услуги, 
за които данъкът е изискуем от получателя, 
и за облагаемите вътреобщностни придоби­
вания, осъществени през този период.“