Държавен вестник, бр. 78, 2006 г., стр. 5

Б Р О Й  78
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  5
И след оспорената промяна на основния за-
кон органът, който освобождава тримата вис-
ши магистрати—президентът на републиката—
не се променя. Допълнителната възможност,
предложението да се прави от НС, е само в слу-
чаите, когато то е прието с квалифицирано мно-
зинство—2/3 от всички народни представите-
ли. Точно фиксирани в Конституцията са и ос-
нованията за това предложение, а именно: теж-
ко нарушение или системно неизпълнение на
служебните задължения, както и действия, ко-
ито накърняват престижа на съдебната власт.
При повторно направено предложение прези-
дентът не може да откаже освобождаването, но
указът, ведно с предложението на НС, подлежи
на общо основание на контрол за конституци-
оносъобразност от КС.
Какво излиза? Не било нарушение на само-
стоятелността и независимостта на съдебната
власт, когато тримата висши магистрати се
освобождават от президента по предложение
на ВСС, половината от членовете на който са
избрани от НС с обикновено мнозинство, а е
нарушение на принципа, когато президентът го
стори по предложение на 2/3 от всички народни
представители, на точно фиксирани основания,
очевидно свързани с публично известни факти,
обсъждани в парламента на републиката и ка-
саещи единствено възможни тежки нарушения,
които действително накърняват престижа на
съдебната власт.
В заключение заслужава да се подчертае и
следното:
Да се предпостави, че при тази ясна консти-
туционна рамка и съдържащите се в нея въз-
можности за публичен и институционален кон-
трол, Народното събрание волунтаристично,
без наличие на съответните конституционно
предвидени основания, ще предприеме проце-
дура по отстраняване на висшите магистрати,
ще преодолее евентуалния отказ на пряко из-
брания български президент и пред очите на
народа за втори път с квалифицирано мнозин-
ство от 2/3 ще наложи приемане на решение за
освобождаване, е не само в сферата на утопи-
ята, но и недопустимо от логическа гледна
точка предположение, което обаче не може да
стои в основата на решение на КС, още по-
малко, когато се преценява конституционосъ-
образността на норма от същия този основен
закон, приета впрочем също с мнозинство от
повече от 2/3 от народните представители на
Република България.
Вярно е, че КС е длъжен да брани Конститу-
цията и от самата нея, но единствено с аргумен-
ти, които основният закон съдържа. Другото е
недопустимо.
Предвид горното, подписах решението с осо-
бено мнение.
Конституционен съдия: Лазар Груев
Мария Павлова
Решението е неправилно според мен, защо-
то не е обоснована тезата, отразена в диспози-
тива, че новосъздадената ал. 4 на чл. 129 от
Конституцията води до промяна на формата на
управление на държавата, поради което изме-
нението е било от компетентност на Великото
Народно събрание според чл. 158, т. 3 от Кон-
ституцията. В решението принципът за разде-
ление на властите не е изяснен в смисъла, в
който досега е бил прилаган от Конституцион-
ния съд не само като разграничение на право-
мощията на трите власти, но и като взаимо-
действие и сътрудничество между тях за взаим-
но възпиране от закононарушения.
В решението се споменава за дисбаланс меж-
ду властите по чл. 8 от Конституцията, което не
е убедително. Няма дисбаланс поради това, че
Народното събрание определя бюджета на съ-
дебната власт и заплатите на длъжностните лица
от нея се определят от други органи, защото
тези правила важат за всички държавни органи
и магистратите не могат да бъдат в привилеги-
ровано положение.
Няма дисбаланс, заради правомощието На-
родното събрание да избира 11 членове на Вис-
шия съдебен съвет, защото те са малцинство в
целия състав на органа и това не е достатъчно
за осигуряване на ефикасен контрол върху дей-
ността на магистратите. Правомощията на
министъра на правосъдието като орган на из-
пълнителната власт по новосъздадения чл. 130а
от Конституцията не са пряко свързани с взаи-
моотношенията Народно събрание и органи на
съдебната власт. Освен това тези правомощия
не са за решаване на проблеми на съдебната
власт, а са за отправяне на предложения до
Висшия съдебен съвет, за участие с други лица
в организирането на квалификацията на съди-
ите, за проверки по дела и за управление на
имущество.
С чл. 129, ал. 4 от Конституцията (ДВ, бр. 27
от 2006 г.) бе създадено правило с много огра-
ничено приложно поле—възможност за Народ-
ното събрание да прави предложение до прези-
дента за освобождаване от длъжност на трима-
та висши магистрати: председателя на ВКС,
председателя на ВАС и главния прокурор, само
когато са нарушили грубо служебните си задъл-
жения или системно ги нарушават, както и ако
с поведението си накърняват престижа на съ-
дебната власт. Това право се упражнява при
усложнена процедура—предложението следва
да бъде гласувано от две трети от народните
представители. Като се има предвид, че съста-
вът на Висшия съдебен съвет включва лица,
които се намират в подчинено служебно поло-
жение спрямо тримата висши магистрати или в
приятелски отношения с тях, напълно реална е
хипотезата Висшият съдебен съвет да не може
да формира мнозинство за освобождаване на
висшите магистрати или да не желае това, въ-