Държавен вестник, бр. 13, 2000 г., стр. 28

С Т Р .  2 8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й 13
Г л а в а  I V
ПРИНУДИТЕЛНО ЗАДЪРЖАНЕ И СВОБОД-
НО НАПУСКАНЕ
Член 19
По граждански и търговски дела не може да
се прилага задържане като мярка по изпълне-
ние на решение или като обезпечителна мярка
срещу граждани на договаряща държава или
срещу лица, обичайно пребиваващи в договаря-
ща държава, в случаите, когато тази мярка не
може да бъде приложена към граждани на тази
държава. Всеки факт, на който може да се позо-
ве гражданин на тази държава, обичайно преби-
ваващ в нея, за да бъде освободен от задържане,
може да се използва за същата цел и от гражда-
нин на договаряща държава или от лице, имащо
обичайно местопребиваване в договаряща дър-
жава, дори ако този факт е настъпил в чужбина.
Член 20
Когато свидетел или експерт, който е гражда-
нин на договаряща държава или е с обичайно
местопребиваване в договаряща държава, е бил
призован от съд или от страна по делото с разре-
шение на съда да се яви пред съд в друга догова-
ряща държава, той не може да бъде подложен на
преследване, да бъде задържан или да му бъде
наложено каквото и да било ограничение на лич-
ната свобода на територията на тази държава за
присъди или действия, предхождащи влизането
му на територията на молещата държава.
Имунитетът, предвиден в предходната али-
нея, започва седем дни преди датата, определе-
на за разпит на свидетеля или експерта, и се
прекратява, когато свидетелят или експертът,
независимо че е имал възможността да напусне
територията на тази държава, в течение на се-
дем последователни дни, след като съдебните
органи са го уведомили, че неговото присъст-
вие вече не е необходимо, е останал на тази
територия или се е завърнал доброволно на нея,
след като я е напуснал.
Г л а в а  V
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 21
Без да се засягат разпоредбите на чл. 22,
никоя разпоредба на тази конвенция не следва
да се тълкува като ограничаваща правата, свър-
зани с материята, уредена в нея, които биха
могли да бъдат признати на едно лице съгласно
законодателството на някоя от договарящите
държави или съгласно всяка друга конвенция,
по която тази държава е или ще бъде страна.
Член 22
Тази конвенция замества в отношенията
между държавите, които са я ратифицирали,
чл. 17 до 24 от Конвенцията относно гражданс-
кия процес, подписана в Хага на 17 юли 1905 г.,
или чл. 17 до 26 от Конвенцията относно граж-
данския процес, подписана в Хага на 1 март
1954 г., за държавите, които са страни по една-
та или и по двете конвенции, дори ако са напра-
вили резерва по чл. 28, ал. 2, буква “с”.
Член 23
Допълнителните споразумения към конвен-
циите от 1905 г. и 1954 г., сключени от догова-
рящите държави, се считат еднакво приложи-
ми към тази конвенция, доколкото са съвмес-
тими с нея, освен ако договарящите страни не
се споразумеят за друго.
Член 24
Всяка договаряща държава може чрез дек-
ларация да уточни езика или езиците, различни
от тези, посочени в чл. 7 и 17, на които могат да
се съставят или превеждат документите, изпра-
щани до централния є орган.
Член 25
Всяка договаряща държава, която има ня-
колко официални езика и не може поради раз-
поредби на вътрешното си законодателство да
приема за цялата си територия документите за
правна помощ, посочени в чл. 7 и 17, на един от
тези езици, трябва да уточни чрез декларация
езика, на който те следва да бъдат съставени
или преведени с оглед предаването им в опре-
делените от нея части от територията є.
Член 26
Договаряща държава, която има две или
повече териториални единици, в които се при-
лагат различни правни системи по отношение
на материята, уредена в тази конвенция, може
по време на подписване, ратификация, прие-
мане, утвърждаване или присъединяване да
декларира, че тази конвенция ще се прилага
по отношение на всичките є териториални еди-
ници или само за една или няколко от тях и
може по всяко време да измени тази деклара-
ция, като направи нова.
Декларациите се депозират в Министерст-
вото на външните работи на Кралство Холан-
дия и в тях изрично се посочват териториални-
те единици, по отношение на които се прилага
конвенцията.
Член 27
Когато една договаряща държава има систе-
ма на управление, при която изпълнителната,
съдебната и законодателната власт са разделе-
ни между централни и други органи на тази
държава, подписването, ратификацията, прие-
мането или утвърждаването на конвенцията или
присъединяването към нея или всяка деклара-
ция, направена по силата на чл. 26, не водят до
никакви последици, що се отнася до вътрешно-
то разделение на властите в тази държава.
Член 28
Всяка договаряща държава може по време на
подписване, ратификация, приемане, утвържда-
ване или присъединяване да си запази правото
да изключи прилагането на чл. 1 по отношение
на лицата, които не са граждани на някоя от
договарящите държави, но които имат обичай-
но местопребиваване в договаряща държава,
различна от държавата, направила резервата, или
които са имали обичайно местопребиваване в