Държавен вестник, бр. 67, 2010 г., стр. 63

БРОЙ  67	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  63  
пробите за амплификация, където не се разре­
шава внасянето на амплификационни продукти. 
Предимство е физическо разделяне и ограни­
чен поток на трафика, както и използване на 
ламинарен бокс.
11.2.При амплификация на ДНК/РНК се 
използват консумативи за еднократна употреба. 
11.3.Като амплификационна матрица може 
да се използва ДНК или РНК /кДНК (от всеки 
тип ядрени клетки). При използване на РНК е 
необходимо включване на подходящи контроли 
за обратната транскрипция.
11.4.Подготовката на проби за амплифика­
ция, амплификацията и анализът на амплифи­
кационните продукти трябва да се извършват 
в отделни помещения.
11.5.Методи, които използват ре-амплифи­
кация, предразполагат към грешки, свързани с 
PCR-контаминация. Прибавянето на матрицата 
за втората амплификация да бъде разделено 
физически от преамплификационното работно 
място. 
11.6.Изисква се да се използват индивидуални 
пипети на всяко работно място. 
11.7. Всяка нова партида сонди (праймери) 
трябва да бъде проверена върху референтен 
материал за потвърждаване на специфичността 
и количеството на продукта. 
11.8. Контрола за реактивите (без нуклеинови 
киселини) трябва да бъде включена във всяко 
изследване, използващо полимеразно-верижна 
реакция. Друга отрицателна контрола може да 
включва отворена епруветка на работното място. 
11.9. Лабораторията трябва да има критерии 
за приемане или отхвърляне на специфичността 
на амплификацията. 
11.10. В случай, че амплификационният 
продукт е краен резултат от анализа, е необ­
ходимо използване на подходящи положителни 
и отрицателни контроли за установяване на 
евентуална неуспешна амплификация във всяка 
амплификационна смес.
11.11. Условията за амплификация (напр. 
типът полимераза, концентрация на полимера­
зата, концентрация на нуклеозидтрифосфатите, 
концентрация на терминаторите) трябва да 
бъдат съобразени с вида на матрицата (напр. 
дължина на секвенцията, GC-съдържание).
12. Електрофоретично разделяне на ДНК/
РНК върху агарозни и полиакриламидни гелове 
носители
12.1. Условията за разделяне трябва да бъ­
дат предварително установени и потвърдени 
експериментално в лабораторията. 
12.2. Концентрацията на използваните носи­
тели трябва да осигурява максимална раздели­
телна способност за определяне на съответния 
вид проби.
12.3. Визуализацията на пробите може да 
бъде извършвана по различни начини и трябва 
да бъде фотодокументирана.
12.4. За всяка анализирана серия трябва да 
бъдат използвани молекулни свидетели или 
подходящи контроли за определяне на размера 
на пробите.
13. Рестрикционен анализ
13.1. Използването на специфични рестрик­
тази за директен или индиректен ДНК анализ 
трябва да бъде основано на литературни данни 
или преки доказателства, гарантиращи правил­
ната интерпретация на резултатите. 
13.2. Задължително е използването на стан­
дартизирани контроли във всяка изследвана 
серия, позволяващи отчитането на всички 
алелни варианти на локуса. 
13.3. Задължително е използването на моле­
кулен свидетел, съдържащ фрагменти, корес­
пондиращи максимално близко на очакваните 
алелни варианти. 
14. Хибридизация с алелспецифични олигонук­
леотиди (Southern хибридизация)
14.1. Рестрикционният анализ на изолирана 
ДНК трябва да бъде извършен съгласно въз­
приетите лабораторни протоколи. 
14.2. Качеството на рестрикционната реак­
ция трябва да бъде удостоверено чрез проверка 
върху агарозен гел с използването на молекулни 
стандарти. 
14.3. Преди подготовката на мембраната за 
пренос гелът трябва да бъде фотодокументиран. 
14.4. Преносът върху мембрана трябва да 
бъде извършен съгласно възприети протоколи. 
14.5. Хибридизацията трябва да се извършва 
съгласно възприети лабораторни протоколи. 
14.6. При хибридизация трябва да се използ­
ват възприети за съответния анализ контроли.
14.7. Резултатите трябва да бъдат фото­
документирани и съхранявани в протоколи, 
придружаващи всяка анализирана серия.
15. Анализ на микросателити, минисателити 
и еднонуклеотидни замени
15.1. За изследване на ДНК фрагменти, 
съдържащи мини, микросателити и еднонук­
леотидни замени, трябва да бъдат установени 
подходящи електрофоретични условия (напр. 
температура, сила на тока, продължителност 
на електрофорезата, буфер), позволяващи раз­
граничаването на всички, различаващи се по 
дължина, алелни форми в изследвания локус. 
Условията трябва да бъдат протоколирани за 
всяка електрофореза. 
15.2. Задължително е използването на кон­
троли във всяка изследвана серия, позволяващи 
отчитането на наблюдаваните алелни варианти 
в локуса, а при многоалелните локуси (мик­
ро- и минисателити), използвани за иденти­
фикационни цели – използването на алелни 
свидетели, съдържащи всички чести алели в 
изследвания локус.
15.3. За целите за идентификация на инди­
вида установените алели на високополиморф­
ните (многоалелни) ДНК локуси трябва да се