Държавен вестник, бр. 76, 2002 г., стр. 31

Б Р О Й  76
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  31
ния са индивидуални административни актове
по смисъла на чл. 2 ЗАП, понеже с тях се създа-
ват права и се засягат права и законни интереси
на граждани. Същите, ако не бъдат обжалвани
по административен ред пред по-горестоящия
административен орган по реда на чл. 117 КЗОО,
се стабилизират. Същевременно в разпоредбата
на чл. 99 от кодекса е предвидена възможността
след отпускане на съответната пенсия, при из-
черпателно изброените в нея случаи, разпореж-
дането, с което е отпусната пенсията, да бъде
изменено или отменено, което по същество пред-
ставлява и изменение, респ. отмяна на влязъл в
сила административен акт, ползващ се с т. нар.
формална сила, от административния орган,
който го е издал. В една част от тези случаи, а
именно чл. 99, ал. 1, т. 1, 5 и 6 КЗОО, това пред-
ставлява по същество изменение на реализира-
ното вече право на пенсия и се проявява в изме-
нение на вида, размера, началната дата на от-
пуснатата пенсия. Въпреки това не следва да се
приеме, че по същество това представлява от-
пускане на нова пенсия именно поради осъщес-
твеното вече материално право, в какъвто сми-
съл е и Тълкувателно решение № 57 от 16.II.1979 г.
по гр. д. № 38/78 на ОСГК на Върховния съд.
Предпоставките за една част от тях— тези по
чл. 99, ал. 1, т. 1 КЗОО, са уредени в чл. 102 КЗОО,
където е предвидена възможността да се преиз-
числяват пенсиите за осигурителен стаж и въз-
раст, за инвалидност поради общо заболяване и
за инвалидност поради трудова злополука или
професионална болест при представяне на при-
добит осигурителен стаж и осигурителен доход
след пенсионирането им, ако това е по-благоп-
риятно за тях. Така възможността за това е пре-
доставена на физическите лица в качеството им
на осигурени лица. В Наредбата за пенсиите това
е доуредено в чл. 21, ал. 1 и 2. В разпоредбите на
КЗОО е предвидена възможността и за измене-
ние на реализираното право на пенсия чрез пред-
ставяне на доказателства относно релевантни за
това право факти, възникнали преди това, а имен-
но такива за осигурителен стаж или осигурите-
лен доход, но невзети предвид при неговото пре-
ценяване. Следва да се приеме, че в осигурител-
ния закон са предвидени две групи юридически
факти, относими към възникването и реализи-
рането на правото на пенсия на осигурените лица.
Това са такива, които са съществували преди
това, но не са били взети предвид от админист-
ративния орган при преценяване правото на
пенсия по една или друга субективна или обек-
тивна причина. Втората група са тези, които също
не са били преценени от административния ор-
ган, но тяхното осъществяване е станало след
реализираното вече право на пенсия. Законода-
телят им придава еднаква правна характеристи-
ка и статут, доколкото същите могат да бъдат
взети предвид и рефлектират върху правото на
пенсия. Пример за такъв юридически факт, от-
носим към реализираното право на пенсия, е ба-
зисният период, от който вече е определен раз-
мерът на съответната пенсия.
Съобразно изложеното следва да се приеме,
че законодателят чрез регламентираното в КЗОО
пенсионно производство в чл. 94 и сл. от него и
във връзка с чл. 70, ал. 3 от същия кодекс е дал
възможност на заинтересуваните лица, а това са
лицата, на които ще бъдат отпускани пенсии, да
реализират това си субективно право по начин,
най-благоприятен за тях. Този принцип е залег-
нал и в последващата възможност, дадена от
законодателя, чрез разпоредбата на чл. 99 КЗОО,
на лицата с вече отпусната пенсия по пътя на
представянето на нови доказателства, да депо-
зират такива, които рефлектират върху размера
на пенсията. Нормативно това е уредено и в раз-
поредбата на чл. 102, ал. 1, изречение първо, in
fine и в разпоредбата на § 7, ал. 2 от ПЗР на КЗОО,
както и в чл. 21, ал. 2 НП, а именно, че “преиз-
числяването на пенсиите се извършва, ако това
е по-благоприятно за лицето”. Такова съдържа-
ние има и процесната разпоредба на чл. 21, ал. 3,
но в изречение първо от Наредбата за пенсиите.
Ограничение при спазването на този принцип
не е уредено в Кодекса за задължителното об-
ществено осигуряване като нормативен акт от
по-висок ранг, още повече че самият законода-
тел е вменил като задължение на осигурителния
орган с оглед провежданата от държавата поли-
тика в областта на осигурителното право при
отпускане и изменение на пенсиите да следи слу-
жебно за изпълнението му. Недопустимо е въ-
веждането на такова ограничение, каквото пред-
ставлява забраната за преизчисляване на пенси-
ята от друг базисен период да става повече от
един път, с подзаконов нормативен акт, което
води до незаконосъобразност на последния в об-
жалваната му част. Изложените съображения се
подкрепят от необходимостта чрез трайно уреж-
дане на тази материя да се гарантира законосъ-
образното осъществяване на конституционното
право на гражданите на обществено осигурява-
не, в частност на правото им на пенсия.
С оглед на изложеното настоящият петчле-
нен състав на Върховния административен съд
намира, че Наредбата за пенсиите е незаконо-
съобразна в обжалваната част, а именно чл. 21,
ал. 3, изречение второ, като противоречаща на
нормативен акт от по-висок ранг, а именно чл. 70
от Кодекса за задължителното обществено оси-
гуряване, и като такава следва да се отмени.
Водим от горното и на основание чл. 23, ал. 1 от
Закона за Върховния административен съд, Вър-
ховният административен съд, петчленен състав,
Р Е Ш И :
Отменя изречение второ от ал. 3 на чл. 21 от
Наредбата за пенсиите (ДВ, бр. 21 от 2000 г.)
със следното съдържание: “Промяната на три-
годишния период може да се прави само вед-
нъж след отпускането на пенсията, като разме-
рът є се определя от датата на заявлението.”
Решението не подлежи на обжалване и вли-
за в сила от деня на обнародването му в “Дър-
жавен вестник”
Председател: Владислав Славов
45056