Държавен вестник, бр. 85, 2020 г., стр. 13

БРОЙ  85	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13  
В подкрепа на двете искания е изразено 
становище от Националното сдружение на 
общините в Република България, което под-
държа мотивите на вносителите на исканията 
за противоконституционност на оспорената 
разпоредба. Посочва се, че въведеният с раз-
поредбата формален съдебен контрол „значи-
телно затруднява пълноценното упражняване 
на правото на защита“ и „засяга отрицателно 
политическата воля на избирателите“.
Конституционният съд, като обсъди доводите 
в исканията на състава на Върховния админи-
стративен съд и на народните представители, 
постъпилите по делото писмени становища и 
правни мнения, за да се произнесе, взе предвид 
следното:
Оспорената с исканията разпоредба на чл. 42, 
ал. 1, т. 5 ЗМСМА предвижда, че пълномощията 
на кметовете се прекратяват предсрочно при 
неизпълнение на задължението по чл. 41, ал. 3, 
с който текст е определен едномесечен срок от 
обявяването на изборните резултати, съответно 
от приемането на решението на общинския съ-
вет, в който лицето, което при избирането му за 
кмет заема длъжност или осъществява дейност 
по ал. 1, е длъжно да предприеме необходимите 
действия за прекратяване на дейността и/или 
за освобождаването му от заеманата длъжност 
и да уведоми писмено за това председателя на 
общинския съвет и общинската избирателна 
комисия. Разпоредбата на чл. 41, ал. 1 ЗМСМА 
предвижда, че кметовете на общини, на ра-
йони и на кметства, кметските наместници, 
заместник-кметовете на общини и на райони и 
секретарите на общини не могат да извършват 
търговска дейност по смисъла на Търговския 
закон (ТЗ), да бъдат контрольори, управители 
или прокуристи в търговски дружества, търгов-
ски пълномощници, търговски представители, 
търговски посредници, синдици, ликвидатори 
или да участват в надзорни, управителни и 
контролни органи на търговски дружества и 
кооперации за времето на мандата им. 
Легално определение за несъвместимост 
се съдържа в § 1, т. 7 от допълнителните 
разпоредби на Закона за противодействие на 
корупцията и за отнемане на незаконно при-
добитото имущество (ДР на ЗПКОНПИ) – „за- 
емането на друга длъжност или извършването 
на дейност, която съгласно Конституцията 
или закон е несъвместима с положението на 
лицето като заемащо висша публична длъж-
ност“. Тази норма не предвижда конкретни 
основания за несъвместимост и не може да 
се прилага самостоятелно, а препраща към 
Конституцията и съответните специални за-
кони. Несъвместимост може да се установи 
само и доколкото съответните относими фак- 
ти съвпадат с хипотезата на съдържащите се в 
тези закони норми. Затова при практическото 
прилагане е необходимо точно да се установи кои 
са приложимите разпоредби от Конституцията 
или от специалните закони, да се съпостави 
фактическата обстановка с въведените в тях 
несъвместимости, да се направи обоснован 
извод за наличието на факти и обстоятелства, 
които водят до несъвместимост. Доколкото 
несъвместимостта засяга безпристрастното из-
пълнение на публичната длъжност в обществен 
интерес, задължението за нейното установяване 
е на органа по избора или назначаването. Ар-
гумент за това е обстоятелството, че всички 
специални закони предвиждат като последица от 
констатираната несъвместимост прекратяване 
на правоотношението на заемащия публична 
длъжност, което е в компетентността на този, 
който го е избрал или назначил.
В практиката на Конституционния съд ин-
ститутът на несъвместимостта е очертан като 
съвкупност от уредени на конституционно или 
законово ниво забрани определена публична 
длъжност да бъде съвместявана с друга такава 
или с длъжности и дейности, свързани с частен 
интерес на заемащия публичната длъжност, 
което осигурява „добросъвестно, независимо 
и безпристрастно осъществяване на власт-
ническите функции в обществен интерес“ 
(Решение № 3 от 2019 г. по к.д. № 16/2018 г.). 
Несъвместимостта подчертава специфичното 
социално и правно качество на заемащите 
публична длъжност лица да действат от име-
то на държавата и само в обществен интерес. 
Постигането на основната є цел – да осигури 
безпристрастност и непредубеденост, е свързано 
с въвеждането на забрани да бъдат заемани 
други длъжности или да бъдат изпълнявани 
други дейности, докато лицето е на съответ-
ната публична служба. Тяхното установяване 
в Конституцията и в законите свидетелства, 
че такова съвместяване би нарушило незави-
симостта и безпристрастността на органите 
на държавната власт или би послужило за 
постигане на частни цели, което противоречи 
на изискването публичната длъжност да се 
изпълнява само в обществен интерес. По този 
начин чрез несъвместимостта се гарантира 
независимост при изпълнението на служебните 
задължения и се препятства извличането на 
ползи от лицето при изпълнение на заеманата 
от него длъжност. 
Несъвместимостта е характеристика на пра-
вовата държава, в която законодателят е длъ-
жен да осигури превеса на публичния интерес 
над частния, особено в случаите на колизия. 
Основната є цел е да се осигури независи-
мост на публичната служба, като се създадат 
гаранции срещу недопустими въздействия от 
страна на външни сили, като по този начин се 
защитават и интересите на обществото като 
цяло (в този смисъл Решение № 5 от 1993 г. 
по к.д. № 6/1993 г.). 
Според Конституционния съд отстраня-
ването на несъвместимостта може да бъде 
постигнато единствено чрез волеизявление на 
лицето за прекратяване на едното от двете 
паралелно съществуващи правоотношения, по 
които то е страна. Друг правен субект би могъл 
да прекрати съществуващата несъвместимост 
единствено в случай, че тя не е прекратена 
от самото лице в установения в закона срок.