Държавен вестник, бр. 6, 2003 г., стр. 15

Б Р О Й  6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  15
датата на подписване на спогодбата като до-
пълнение или вместо съществуващите данъци.
Компетентните органи на договарящите дър-
жави ще се уведомяват взаимно за всички съ-
ществени изменения, извършени в съответни-
те им данъчни закони. При съмнение относно
определянето дали такива данъци са идентич-
ни или в значителна степен подобни, компе-
тентните органи на договарящите държави
могат да се консултират взаимно в съответст-
вие с разпоредбите на чл. 26.
Г л а в а  I I
ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 3
Общи определения
1. За целите на тази спогодба, освен ако кон-
текстът не изисква друго:
а) терминът “България” означава Републи-
ка България и когато е употребен в географс-
ки смисъл, означава територията и територи-
алното море, върху които тя упражнява своя
държавен суверенитет, а така също континен-
талният шелф и изключителната икономичес-
ка зона, върху които тя упражнява суверенни
права и юрисдикция в съответствие с между-
народното право;
б) терминът “Израел” означава Държавата
Израел и когато е употребен в географски сми-
съл, означава територията и териториалното
море, върху които тя упражнява своя държавен
суверенитет и юрисдикция, а така също конти-
ненталният шелф и изключителната икономи-
ческа зона и частта от морското дъно и подпоч-
ва, върху които тя упражнява суверенни права
в съответствие с международното право;
в) терминът “лице” включва физическо лице,
дружество или всяко друго сдружение от лица;
г) терминът “дружество” означава всяко
юридическо лице или общност, която се трети-
ра като юридическо лице за целите на данъчно-
то облагане;
д) термините “предприятие на едната догова-
ряща държава” и “предприятие на другата дого-
варяща държава” означават съответно предпри-
ятие, ръководено от местно лице на едната дого-
варяща държава, и предприятие, ръководено от
местно лице на другата договаряща държава;
е) терминът “международен транспорт” оз-
начава всеки превоз с кораб, самолет или шо-
сейно транспортно средство, експлоатиран от
предприятие, което има място на действително
управление в едната договаряща държава, ос-
вен когато корабът, самолетът или шосейното
транспортно средство се експлоатира изклю-
чително между места, намиращи се в другата
договаряща държава;
ж) терминът “компетентен орган” означава:
(i) по отношение на България—министъ-
ра на финансите или негов упълномощен
представител;
(ii) по отношение на Израел—министъра
на финансите или негов упълномощен
представител;
з) терминът “национално лице” означава:
(i) всяко физическо лице, което притежа-
ва гражданството на едната договаряща
държава;
(ii) всяко юридическо лице, дружество или
асоциация, чийто статут се определя от за-
конодателството на съответната държава.
2. а) При прилагането на спогодбата от дого-
варящите държави всеки термин, който не е
изрично определен, освен ако контекстът изис-
ква друго, ще има значението, което му прида-
ва законодателството на съответната догова-
ряща държава по отношение на данъците, обх-
ванати от спогодбата; всяко значение, опреде-
лено съгласно приложимото данъчно законо-
дателство на тази държава, ще има предимство
по отношение на значението, определено в дру-
ги закони на тази държава;
б) ако в резултат на прилагането на буква
“а” от същата алинея значението на термин,
определен в законодателството на договаряща-
та държава, е различно от значението на този
термин съгласно законодателството на другата
договаряща държава, компетентните органи на
договарящите държави могат да се споразуме-
ят относно значението на този термин.
Член 4
Местно лице
1. За целите на тази спогодба терминът “мес-
тно лице на едната договаряща държава” озна-
чава всяко лице, което съгласно законодателс-
твото на тази държава подлежи на данъчно
облагане в нея поради неговото местопребива-
ване, местожителство, място на управление,
място на учредяване или всеки друг критерий
от подобно естество. Този термин обаче не
включва лице, което подлежи на данъчно обла-
гане в тази държава само по отношение на до-
ходи от източници в тази държава.
2. Ако в съответствие с разпоредбите на ал. 1
едно физическо лице е местно и на двете дого-
варящи държави, неговото положение се опре-
деля, както следва:
а) то се счита за местно лице само на тази
държава, в която разполага с постоянно жили-
ще; ако то разполага с постоянно жилище в двете
държави, се счита за местно лице само на тази
държава, с която има най-тесни лични и иконо-
мически връзки (център на жизнени интереси);
б) ако държавата, в която се намира центъ-
рът на жизнените му интереси, не може да бъде
определена или ако то не разполага с постоян-
но жилище в нито една държава, се счита за
местно лице на държавата, в която обичайно
пребивава;
в) ако то обичайно пребивава в двете държа-
ви или в нито една от тях, се счита местно лице
на държавата, на която е гражданин;