Държавен вестник, бр. 38, 2011 г., стр. 7

БРОЙ  38	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
на наказанието „лишаване от свобода“ и 
забраната по чл. 7, изр. 1 УБДХ наказание­
то да не подлежи на инстанционен контрол 
противоречи на чл. 31, ал. 4 от Конститу­
цията и на чл. 2, ал. 1 от Протокол 7 към 
Конвенцията за защита на правата на човека 
и основните свободи (КЗПЧОС). Сочи се, 
че на обвиняемия се налага наказание „ли­
шаване от свобода“, което е изключително 
тежко и само по себе си достатъчно да се 
приеме, че деянието следва да се приравни на 
престъпление по смисъла на чл. 6 КЗПЧОС. 
Вносителят на искането поддържа, че трябва 
да се признае право на наказания да обжалва 
решението на районния съд, защото на осно­
вание чл. 5, ал. 4 от Конституцията следва 
да се приложи международният акт, който 
има предимство пред нормите на вътрешното 
право. Същевременно в искането се твърди, 
че поради съображения за изключване на 
възможността за постановяване на противо­
речиви решения от съдилищата тричленният 
състав на Върховния административен съд 
сезира Конституционния съд да се произнесе 
и да установи противоконституционността 
на чл. 7, изр. 1 УБДХ.
С определение от 24 февруари 2011 г. 
Конституционният съд е допуснал искането 
за разглеждане по същество и е конституи­
рал като заинтересувани страни по делото 
Народното събрание, Министерския съвет, 
министъра на вътрешните работи, министъра 
на правосъдието, Върховния касационен съд, 
главния прокурор, Висшия адвокатски съвет, 
Българския Хелзинкски комитет, Съюза на 
юристите в България, фондация „Асоциа­
ция за европейска интеграция и права на 
човека“, фондация „Български адвокати за 
правата на човека“ и сдружение „Център на 
неправителствените организации в Разград“.
Постъпили са становища от всички кон­
ституирани като заинтересувани страни с 
изключение на Народното събрание и Ми­
нистерския съвет.
В становищата си министърът на въ­
трешните работи, Върховният касационен 
съд, Висшият адвокатски съвет, Българ­
ският Хелзинкски комитет, Съюзът на 
юристите в България, фондация „Асоциа­
ция за европейска интеграция и права на 
човека“, фондация „Български адвокати 
за правата на човека“ и сдружение „Цен­
тър на неправителствените организации в 
Разград“ считат оспорената разпоредба за 
противоконституционна. Обобщено, съобра­
женията се свеждат до противоречието є с 
конституционния принцип за осигуряване 
на всеобщото право на защита, тъй като 
административното нарушение по УБДХ се 
приравнява на престъпление заради строгост­
та на санкцията „задържане в поделенията 
на МВР“. 
Обратното разбиране е развито в станови­
щето на министъра на правосъдието, който 
счита, че не са налице материални основания 
за обявяване на противоконституционност 
и несъответствие с норми на Европейското 
право на чл. 7, изр. 1 УБДХ.
Главният прокурор на Република България 
поддържа в становището си, че искането е 
недопустимо, защото ако тричленният състав 
е установил противоречие на чл. 7 УБДХ с 
Конвенцията за защита на правата на човека 
и основните свободи, е следвало да приложи 
Конвенцията, която съгласно чл. 5, ал. 4 от 
Конституцията е част от вътрешното ни право 
и има приоритет пред него, а твърденията 
за противоречива съдебна практика са не­
убедителни и тя се отстранява с тълкуване 
на законите от върховните съдилища, а не 
с актове на Конституционния съд. По съ­
щество главният прокурор намира искането 
за неоснователно, защото инстанционността 
на съдебния контрол не е конституционно 
задължителна.
Конституционният съд, като обсъди 
съображенията на вносителя на искането и 
становищата на заинтересуваните страни, 
прие следното:
Административното наказание „задър­
жане в поделенията на МВР“ е въведено с 
приемането на Указа за борба с дребното 
хулиганство през 1963 г., като междувременно 
на основание чл. 9, ал. 2 УБДХ е приет и 
Правилник за прилагане на Указ № 904 за 
борба с дребното хулиганство (ДВ, бр. 106 
от 2004 г.). Същото административно нака­
зание – „задържане в териториална струк­
тура на МВР“ за срок до 25 денонощия, е 
предвидено и в чл. 22, ал. 1, т. 1 от Закона 
за опазване на обществения ред при про­
веждането на спортни мероприятия (ДВ, 
бр. 96 от 2004 г.). 
Наказанието „задържане в поделения­
та на МВР“ е предвидено алтернативно 
с наказанието глоба от 100 до 500 лв. за 
противообществени прояви (дребно хулиган­
ство), дефинирани в чл. 1, ал. 2 УБДХ като 
„непристойна проява, изразена в употреба 
на ругатни, псувни или други неприлични 
изрази на публично място пред повече хора, 
в оскърбително отношение или държане към 
гражданите, към органите на властта или 
на обществеността или в скарване, сбиване 
или други подобни действия, с които се на­
рушава общественият ред и спокойствие, но