Държавен вестник, бр. 51, 2022 г., стр. 43

БРОЙ  51	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  43  
Разгледани по същество са основателни по 
следните съображения:
С оспореното пред настоящата съдебна 
инстанция решение тричленният състав на 
ВАС е отхвърлил като неоснователни жалбите 
на Синдикална федерация на служителите 
в Министерство на вътрешните работи и на 
В. Алексиев против Наредба № 8121з-1353 от 
15 декември 2020 г. за реда за организацията 
и разпределянето на работното време, за не­
говото отчитане, за компенсирането на рабо­
тата извън редовното работно време, режима 
на дежурство, времето за отдих и почивките 
за държавните служители по чл. 142, ал. 1, 
т. 1 и ал. 3 от Закона за Министерството на 
вътрешните работи, издадена от министъра 
на вътрешните работи, обн., ДВ, бр. 107 от 
18 декември 2020 г. и в сила от 1.01.2021 г.
За да достигне до този резултат, тричленен 
състав на ВАС е приел, че оспорената Наредба 
№ 8121з-1353 от 15 декември 2020 г. е издадена 
от компетентен орган, овластен в ЗМВР, в 
съответствие с изискването на чл. 76, ал. 1 
от АПК. Предметът є, определен в чл. 1 от 
наредбата, напълно съответства на законовата 
делегация за издаването є по чл. 187, ал. 10 
от ЗМВР. В мотивите си съдът е обсъдил 
всички изложени от жалбоподателите аргу­
менти относно нищожността на оспорения 
нормативен акт.
Съдът подробно е обследвал спазването на 
административнопроизводствените правила 
по издаването на оспорения нормативен ад­
министративен акт и изложените от жалбо­
подателите доводи за допуснати съществени 
нарушения в тази връзка. Установил е, че 
причините, налагащи приемането на наред­
бата, са точно и ясно изложени в мотивите 
към проекта и са свързани с измененията на 
чл. 187 от ЗМВР, обнародвани в ДВ, бр. 85 от 
2020 г. В резултат от тези изменения отпада 
ненормираният работен ден, регламентира 
се полагането на извънреден труд и неговото 
заплащане, отпада компенсирането с допъл­
нителен платен годишен отпуск до 12 дни за 
положения труд над установеното работно 
време в работни дни, налагат приемането на 
нов подзаконов нормативен акт по прилагането 
на посочените законови разпоредби. Съдът е 
отчел, че към проекта са изложени подробни 
мотиви относно целите, които се преследват с 
издаването на наредбата, както и очакваните 
резултати от прилагането.
Съдът е посочил, че според мотивите за 
финансовите и други средства, необходими 
за прилагането на новата уредба, прилага­
нето на наредбата не изисква осигуряването 
на допълнителни финансови средства извън 
рамките на утвърдения бюджет на МВР за 
съответната година, и по-конкретно в моти­
вите към проекта е изложено, че прилагането 
на наредбата ще се извършва в рамките на 
утвърдените средства по показател „Персонал“ 
от бюджета на министерството за 2020 г., без 
да са необходими допълнителни средства за 
следващите календарни години. Съдът е кон­
статирал, че прогнозен размер на допълнител­
но необходимите средства за заплащането на 
извънредния труд не се посочва в мотивите 
към проекта на наредбата, а е заявено, че 
средствата ще бъдат осигурени от бюджета 
на МВР, което обстоятелство не представлява 
съществена липса на мотиви, налагаща отмя­
на на наредбата, тъй като увеличеният общ 
размер на допълнителните възнаграждения за 
извънреден труд произтича не от оспорената 
наредба, а от новата ал. 7 на чл. 187 от ЗМВР, 
регламентираща, че работата извън редовното 
работно време до 280 часа годишно се ком­
пенсира с допълнително възнаграждение за 
извънреден труд за отработени до 70 часа на 
тримесечен период и извънредният труд се 
заплаща с 50 на сто увеличение върху основ­
ното месечно възнаграждение.
Във връзка с необходимостта от анализ 
за съответствие с правото на Европейския 
съюз като задължителен елемент на моти­
вите към проекта на оспорения нормативен 
акт първоинстанционният съд е съобразил 
приложимостта на Директива 2003/88/ЕО 
на Европейския парламент и на Съвета от 
4 ноември 2003 г. относно някои аспекти на 
организацията на работното време, и по-
конкретно относно почивките, като е обосно­
вал извод за съответствие на директивата с 
оспорената наредба предвид съответствието 
с нормите на чл. 152 и чл. 153, ал. 1, 2 и 3 
от КТ, чрез които посочената директива е 
транспонирана в българското законодателство. 
Въз основа на това е приел, че формалната 
липса на такъв анализ, при наличие на съот­
ветствие с относимото право на Европейския 
съюз, не съставлява съществено процесуално 
нарушение, налагащо отмяна на акта.
Настоящата съдебна инстанция намира 
така постановеното решение за валидно и 
допустимо, но за неправилно. Тричленният 
състав е обсъдил доказателствата по делото 
в тяхната съвкупност и съотносимост. При­
етите за установени фактически констатации 
се подкрепят от приложените доказателства. 
Настоящият съдебен състав обаче не споделя 
изводите на първоинстанционния съд, че лип­
сата на обосновка за очакваните финансови 
резултати и необходимите финансови средства 
за прилагането на новата нормативна уредба, 
както и липсата на анализ за съответствието 
с правото на Европейския съюз, не съставля­
ват допуснато от административния орган 
съществено нарушение на административ­
нопроизводствените правила. Аргументите 
за това са следните.