Държавен вестник, бр. 30, 2021 г., стр. 143

БРОЙ  30	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  143  
Мотиви за разпореждането за предварително 
изпълнение:
Съгласно чл. 31 (1) от Директива (ЕС) 
2018/1972 (предишен чл. 4 (1) от Директива 
2002/21/ЕО) до приключване на обжалване­
то решението на националния регулаторен 
орган остава в сила, освен ако не са прило­
жени временни мерки в съответствие с на­
ционалното законодателство. В тази връзка, 
съобр. 77 от преамбюла на Директива (ЕС) 
2018/1972 пояснява, че временни мерки със 
суспензивен ефект спрямо решенията на на­
ционален регулаторен орган следва да бъдат 
предоставяни единствено в спешни случаи за 
предотвратяване на сериозна и непоправима 
вреда за страната, поискала тези мерки, и 
ако балансът на интересите изисква това. В 
съобр. 78 от преамбюла на Директива (ЕС) 
2018/1972 се посочва, че съществува широко 
разминаване в начина, по който апелатив­
ни органи са прилагали временни мерки 
за спиране на решенията на националните 
регулаторни органи, като с цел постигане на 
по-голяма последователност на подхода следва 
да се приложи общ стандарт в съответствие 
със съдебната практика на Общността.
Посоченото в съобр. 77 – 78 от преамбю­
ла на Директива (ЕС) 2018/1972 се отнася 
до хипотезата на чл. 166, ал. 4 във връзка 
с ал. 2 от АПК, който урежда спиране на 
предварителното изпълнение, когато то е 
допуснато по силата на отделен закон. Това 
се потвърждава и от мотивите на проекта 
на Европейската комисия за изменения на 
Директива 2002/21/ЕО, Директива 2002/19/
ЕО и Директива 2002/20/ЕО1 (впоследствие 
проектът е приет като Директива 2009/140/
ЕО, с която се изменя и чл. 4 (1) от Дирек­
тива 2002/21/ЕО), който съгласно практиката 
на Съда на Европейския съюз е източник за 
тълкуване на действителната воля на евро­
пейския законодател (Решение от 28.03.1996 г., 
С-468/93 Gemeente Emmen/Belastingsdienst Grote 
Ondernemingen, nap. 21). Следователно раз­
поредбата на чл. 31 (1) от Директива (ЕС) 
2018/1972 (предишен чл. 4 (1) от Директива 
2002/21/ЕО) изисква от държавите членки 
да предвидят предварително изпълнение на 
решенията на националните регулаторни 
органи по силата на закона, като спирането 
му бъде допуснато само в спешни случаи за 
1 Proposal for a Directive of the European Parliament 
and the Council amending Directives 2002/21/EC 
on a common regulatory framework for electronic 
communications networks and services, 2002/19/
EC on access to, and interconnection of, electronic 
communications networks and services, and 2002/20/
EC on the authorisation of electronic communications 
networks and services (presented by the Commission), 
COM(2007) 697final, p. 10.
https://eur-lex.europa.eu/legal-content/EN/
ALL/?uri=CELEX%3A52007PC0697
предотвратяване на сериозна и непоправима 
вреда за страната, поискала тези мерки, и ако 
балансът на интересите изисква това. В този 
смисъл е и съдебната практика на Върховния 
административен съд (ВАС), която приема, 
че чл. 4 (1) от Директива 2002/21/ЕО изисква 
предварително изпълнение по силата на зако­
на на всички решения на КРС: Определения 
№ 12813/2011 г.; 16004/2011 г.; 5759/2013 г.; 
5886/2013 г.; 6260/2013 г.; 6673/2013 г.; 
6696/2013 г.; 6751/2013 г.; 7550/2013 г.; 
8387/2013 г.; 8465/2013 г.; 8945/2013 г.; 
10644/2014 г. и др.
В случай че КРС не допусне предварително 
изпълнение на основание чл. 60, ал. 1 от АПК 
и бъде подадена жалба срещу настоящото 
решение, оспорването ще има суспензивен 
ефект и автоматично ще спре изпълнението 
на решението (чл. 166, ал. 1 от АПК). В тази 
връзка по силата на чл. 31 от Директива (ЕС) 
2018/1972 КРС следва да разпореди предвари­
телно изпълнение на решението на основание 
и при условията на чл. 60, ал. 1 от АПК.
За разлика от хипотезата на предварител­
но изпълнение по силата на закона, когато 
КРС не е задължена да изложи мотиви за 
допускането му, в хипотезата на чл. 60, ал. 1 
от АПК в тежест на административния орган 
е да установи по несъмнен начин обстоятел­
ствата, съставляващи конкретна предпоставка 
и обуславящи необходимост от прилагането 
на административния акт преди влизането 
му в сила. Когато допуска предварително 
изпълнение на административния акт, орга­
нът има задължението не само да изпише в 
акта нормата на чл. 60, ал. 1 от АПК, но и 
да изложи обстоятелствата, които в случая 
изискват предприемане на неотложни действия 
за промяна на съществуващото до издаването 
на акта фактическо положение (Определение 
№ 5693/2012 г. на ВАС, VII отд.). Гаранция за 
изпълнението на това задължение на админи­
стративния орган е отговорността на държава­
та в случаите на отмяна по съответния ред на 
незаконосъобразно допуснато предварително 
изпълнение на издаден административен акт.
При отчитане на гореописаните изисквания 
за законосъобразност на разпореждането за 
предварително изпълнение и при отчитане на 
задължението за КРС по чл. 31 (1) от Дирек­
тива (ЕС) 2018/1972 във връзка с чл. 288 (3) от 
Договора за функциониране на Европейския 
съюз (ДФЕС), да направи всичко възможно 
в рамките на своите правомощия да изпълни 
задълженията по директивата, КРС счита за 
необходимо да изследва кои от обстоятел­
ствата по чл. 60, ал. 1 от АПК са налице по 
отношение на настоящото решение.
Видно от нормата на чл. 60, ал. 1 от АПК 
в административния акт се включва разпо­
реждане за предварителното му изпълнение, 
когато това се налага: