Държавен вестник, бр. 58, 2020 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  58
вен акт – наредбата по чл. 10а, ал. 3 ЗУЧК. 
Това възлагане за изработване на последваща 
наредба по приложение на чл. 10а ЗУЧК е в 
съответствие с чл. 7, ал. 2 ЗНА и с нея не се 
нарушава принципът на правовата държава 
по чл. 4, ал. 1 от Конституцията.
Правната уредба, закрепена в чл. 10а 
ЗУЧК, осигурява баланс между опазване­
то и възпроизводството на околната среда, 
поддържането и разнообразието на живата 
природа – от една страна – и разумното из­
ползване на природните богатства и ресурсите 
на страната и желаната от определена част 
от гражданите възможност за осъществяване 
на неорганизиран природосъобразен отдих на 
Черноморското крайбрежие – от друга страна.
Поради изложеното съдът намира, че ос­
новните елементи на новата правна уредба 
по чл. 10а, ал. 1 – 4 ЗУЧК (изм., ДВ, бр. 56 
от 16.07.2019 г.) изпълняват конституционните 
изисквания да са необходимата и в достатъчен 
обем законова основа за изпълнението на 
предвиденото от законодателя възлагане на 
уредбата на условията и реда за определяне 
на местата за временно разполагане на палат­
ки, кемпери и каравани в зони „А“ и „Б“ на 
Черноморското крайбрежие и поради това не 
са в противоречие с чл. 1, чл. 4, ал. 1, чл. 15, 
чл. 22, ал. 3 и чл. 55 от Конституцията.
Въз основа на изложеното съдът приема, че 
разпоредбата на чл. 10а ЗУЧК не противоречи 
на Конституцията.
II. Относно чл. 17а, ал. 2 ЗУЧК (посл. изм., 
ДВ, бр. 21 от 13.03.2020 г.)
Член 17а ЗУЧК въвежда специален правен 
режим на защитените обекти „подвижни 
(бели) дюни, неподвижни дюни с тревна 
растителност (сиви дюни) и облесени дюни, 
попадащи в границите на зона „А“, зона „Б“ 
или в урбанизираните територии на населе­
ните места след границите на зона „А“ на 
българското Черноморие. Върху изброените 
защитени обекти са забранени строителство­
то и поставянето на преместваеми обекти и 
съоръжения, промяната на предназначението 
и учредяването на ограничени вещни права. 
Разпоредбата на ал. 1 in fine обаче предвижда 
изключения от този режим: допускане на „стро­
ителството и поставянето на преместваеми 
обекти и съоръжения, промяната на пред­
назначението и учредяването на ограничени 
вещни права“, ако с влязъл в сила подробен 
устройствен план е предвидено изграждане на 
обекти с национално значение и специални 
обекти, свързани с отбраната и сигурността 
на страната.
Атакуваната ал. 2 въвежда забрана конкрет­
но за „поставяне на шатри и палатки, както 
и преминаването, паркирането и престоят на 
превозни средства, ремаркета и полуремарке­
та“ на посочените земни площи с предвиденото 
в нея изключение: тази забрана не се отнася до 
случаите, посочени в ал. 1 (когато с влязъл в 
сила подробен устройствен план е предвидено 
изграждане на обекти с национално значение 
и специални обекти, свързани с отбраната 
и сигурността на страната). Имплицитно се 
разрешава това, което е забранено за посо­
чените в ал. 1 защитени обекти.
Според вносителя на искането с новата 
ал. 2 на чл. 17а забраната за къмпиране върху 
пясъчните дюни, въведена в чл. 10а, ал. 1, се 
ограничава само по отношение на „подвиж­
ни (бели) дюни, неподвижни дюни с тревна 
растителност (сиви дюни) и облесени дюни“. 
Това довежда до несъответствие с изискването 
за безпротиворечивост на правната уредба 
като условие за спазването на закона. Освен 
това е допуснато и изключение от забраната 
в рамките на вече регламентирано друго 
изключение по чл. 17а, ал. 1, което според 
вносителя представлява „необоснован подход 
поради специалния характер на освобожда­
ващото основание с оглед на постигане на 
легитимна цел от конституционен порядък, 
каквато не е налице в създадената хипотеза 
на изключение от изключението“. В искане­
то се посочва, че с атакуваната разпоредба 
дюните престават да бъдат защитен обект, 
което е в противоречие със задълженията за 
тяхното опазване“. Вносителят обръща вни­
мание и на определения от Конституционния 
съд „ограничен характер на изключението по 
ал. 1“ (съгласно Решение № 12 от 28.11.2013 г., 
с което е обявена противоконституционност 
на т. 2 от ал. 2).
Относно противоречието с чл. 15 от Кон­
ституцията:
Съдът отчита, че намерението на законода­
теля е да защити от увреждащото въздействие 
на човешката дейност определени природни 
обекти поради тяхната изключителна рядкост 
в природата, както и да предвиди изключе­
ние от въведената забрана по съображения 
за гарантиране на национални интереси (за 
изграждане на обекти с национално значение 
и на специални обекти, свързани с отбраната 
и сигурността на страната).
Първата алинея на чл. 17а ЗУЧК създава 
представата именно за максимална защита 
(допустима човешка намеса само по особе­
ни съображения за национален интерес) – в 
изпълнение на задачата на закона да създава 
условия за опазване на естествения ландшафт 
(чл. 1, ал. 2, т. 6 ЗУЧК). Втората алинея, иначе 
също закрепваща засилена защита, допуска 
широк кръг изключения и фактически поз­
волява, макар и по изключение (само ако 
с промяна в подробния устройствен план е 
предвидено изграждане на определени обек­
ти), „поставянето на шатри и палатки, както 
и преминаването, паркирането и престоят 
на превозни средства, ремаркета и полуре­
маркета“.
Предвид целта на закона и специална­
та цел на самия чл. 17а – и по смисъла на 
чл. 15 и чл. 55 от Конституцията – текстът 
на нормата, макар да не го посочва изрично, 
предполага пряка функционална или правна 
връзка между позволеното изграждане на