Държавен вестник, бр. 27, 2004 г., стр. 6

С Т Р .  6
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  27
нъж излъчил от състава си за конституционен
съдия Х, впоследствие Върховният касационен
съд в друго качество не би могъл да излъчи Х
наново за свой представител.
В случая трябва да се има предвид и чл. 124
от Конституцията и не трябва да се борави с
номинали—“Върховен съд”, “Върховен касаци-
онен съд”, тъй като разпоредбата се прилага
пряко. Формулировката “осъществява върхо-
вен съдебен надзор за точно и еднакво прилага-
не на законите от всички съдилища” не сочи на
различна по съдържание функция на касацион-
ната инстанция от тази на бившия Върховен
съд. Затова и последните промени в процесуал-
ните закони не определят Върховния касацио-
нен съд само като съд по правото, но и по фак-
тите (така к.д. 23/2002 г.).
От друга страна, с оглед на установената
практика на Конституционния съд не може да
се приеме, че предложеното тълкуване надх-
върля рамките на допуснатото до разглеждане
питане (виж определението по допускане и ре-
шението по тълкуване по к.д. 2/2002 г.).
С оглед на изложеното считам, че решени-
ето за тълкуване е половинчато. То не съдър-
жа цялостен извод за утвърдилото се за чо-
вешката общност като първопредстава поня-
тие “власт”, чието ограничение е определено
в Конституцията.
В заключение към диспозитива на решение-
то трябва да се добави: “Срокът за избор на гла-
вен прокурор и на председателите на върховни-
те съдилища не може да бъде поставян в зависи-
мост от приемането на новите устройствени и
процесуални закони по параграф 4 от преходни-
те и заключителните разпоредби на Конститу-
цията. Неговата продължителност трябва да се
изчислява от обнародването є през 1991 г. и не
може да надвишава седем години.”
Съдия: Румен Янков
Проф. Мария Павлова
Решението е подкрепено с неубедителни
мотиви и е неправилно по същество поради
следните основания:
От няколко разпоредби в КРБ може да се
направи изводът, че конституционният законо-
дател прави разлика между мандат на държа-
вен орган и пълномощия. В чл. 68, ал. 2 КРБ се
урежда случаят, при който народен представи-
тел “прекъсва пълномощията си за времето, през
което е министър”. През това време той се за-
мества от следващия по съответната листа,
следователно мандатът на народния предста-
вител не се прекратява. В чл. 72, ал. 1 КРБ се
уреждат основанията за прекратяване на пъл-
номощията на народен представител, който
също се замества по съответния ред. Според
чл. 97, ал. 1 и 2 КРБ пълномощията на прези-
дента се прекратяват при посочените основа-
ния, а според ал. 3 от същата разпоредба вице-
президентът встъпва в длъжността, т.е. манда-
тът се довършва. В аналогичен смисъл е и
чл. 148, ал. 3 КРБ. Наистина в тази разпоредба
се споменава за прекратяване на мандата,но от
смисъла є следва,че се има предвид прекратя-
ване на правомощията на конституционния
съдия,а не на мандата. От посочените текстове
от КРБ се налага изводът, че Конституционни-
ят законодател прави разлика между мандат на
конституционно установен орган като срок за
упражняване на правомощия без значение от
коя личност, от една страна, и пълномощията,
които се упражняват от лицето, което заема
длъжността. Предсрочното прекратяване на пъл-
номощията не води до прекратяване на мандата.
Този принцип е изразен и в чл. 93, ал. 5 от КРБ
и в парламентарната практика, че новоизбрани-
ят президент встъпва в длъжност едва след като
напълно изтече мандатът на предишния прези-
дент. Въпреки че новоизбраният президент е
получил удостоверение за избора от ЦИК, той
не може да положи клетва, докато не изтече
пълният мандат на действащия президент.
Принципът, че предсрочното прекратяване
на пълномощията на мандатния държавен ор-
ган не прекратява мандата, се прилага не само
за конституционно установените органи, но и
за всички останали мандатни органи, уредени
със специални закони (кметове,общински съ-
ветници,изборни органи в държавните ВУЗ).
В Решение № 8/2000 г. по к.д. № 9/2000г.
Конституционният съд изхожда от същия прин-
цип. В това решение Конституционният съд не
прави разлика между длъжностни лица от ко-
легиални и от еднолични органи, като приема,
че случаите са аналогични (обн., ДВ, бр. 78 от
26.IX.2000 г., Сб. РОКС, 2000 г., с. 158). Важен
за настоящото дело е и диспозитивът на това
решение, в който изрично се указва, че манда-
тът на починалия съдия се довършва,следова-
телно мандатът не се прекратява.
След като принципът за прекратяване на
пълномощията, но не и на мандата има толкова
широко приложно поле, няма основание той да
не се приложи и за органите по чл. 129, ал. 2
КРБ. От него следва, че при предсрочно прек-
ратяване на правомощията на органите по
чл. 129, ал. 2 КРБ новоназначените лица довър-
шват вече започнатия мандат, а не се ползват
от пълния седемгодишен срок.
Неслучайно мандатите на органите по
чл. 129, ал. 2 от КРБ и на органите, които ги
предлагат и назначават, са с различна продъл-
жителност и различни начални и крайни мо-
менти. Тълкуването в решението открива въз-
можности за злоупотреби, а също така възмож-
ност един президент да назначи два пъти орган
по чл. 129, ал. 2 КРБ и поради седемгодишния
мандат от второто назначение той ще лиши
следващия Висш съдебен съвет и президент от
правото им те да определят този орган.
При възприетото в решението тълкуване на
чл. 129, ал. 2 КРБ ръководителите на двете вис-
ши съдебни инстанции ще следва да се избират по
различно време, а това крие опасност да се поста-
вят различни изисквания спрямо тях за професи-