Държавен вестник, бр. 9, 2016 г., стр. 116

СТР.  116	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  9
и 2,3 процента, което правело необосновано 
увеличението на цените на услугите. По отно-
шение на кейовите такси било предвидено, че 
се дължат на започнато денонощие, което не 
било оправдано и пропорционално. Твърди се, 
че това увеличение на размера на таксите било 
при нарушение на изискването за прозрачност 
на финансовите отношения между държавата 
и специализираното публично предприятие, 
каквото било ДП „Пристанищна инфраструк-
тура“. На сдружението не били предоставяни 
разчети за разходите и приходите, които да 
съдържат обосновка относно причините за 
прекомерното увеличение на таксите по та-
рифата. Проектът за изменение на тарифата 
не бил обявен на сайта на Министерския 
съвет или на сайта на Министерството на 
транспорта, информационните технологии и 
съобщенията. По отношение на представени-
те в последно съдебно заседание таблици и 
разчети за необходимите единични разходи 
на Държавно предприятие „Пристанищна 
инфраструктура“ за квадратен метър кейова 
стена и за обем вода в съответната акватория, 
необходими за поддържане на пристанищната 
инфраструктура, се възразява, че те никога 
не са били обсъждани в процедурата по об-
ществено обсъждане. Прави се възражение, 
че според представения одитен доклад на 
Сметната палата разходите за пристанищни 
услуги са незначителен процент от приходите 
на държавното предприятие, поради което се 
оспорва изводът на министър Ангелкова, че 
„увеличението на разходите за поддръжка на 
пристанищната инфраструктура“ обосновава 
увеличението на цените на услугите. Твърди 
се, че подобряването на конкурентоспосо-
бността на българските пристанища може да 
се реализира чрез намаляване на цените на 
таксите за услугите, а не чрез „поголовното“ 
и „безконтролното“ им увеличаване. 
С жалбата си „Валмар ойл“ – ЕООД, се 
присъединява към възраженията на сдружение 
„Българска асоциация на корабните брокери 
и агенти“, Варна. Сочи, че ДП „ПИ“ събира 
от „Валмар ойл“ – ЕООД, тонажни такси за 
посещението им в пристанище за обществен 
транспорт в района на Пристанище Бургас. 
Твърди, че поради естествени природни проце-
си и речни наноси подходът към пристанището 
на „Уникредит Булбанк“ – АД, е затруднен и 
допустимото газене на корабите, които го по-
сещават, е значително по-малко от проектната 
и действителната дълбочина пред кейовите 
места. Сочи се, че въпреки неизпълнението 
на задължението на държавното предприятие 
да осигури максимална дълбочина за подход 
на корабите то продължавало да събира от 
фирмата тонажна такса, която не била раз-
ходвана по предназначение. В този смисъл се 
твърди, че е нарушен принципът за разходо-
ориентираност на таксите. Административ-
ният орган не бил извършил предварително 
обследване и анализ на себестойността на 
всяка от услугите, за които е предвидена 
съответната такса, за да определи размера є 
на база на направените разходи. Допълва, че 
не са получени становища от всички мини-
стри, направени по реда на чл. 58, ал. 1 от 
Устройствения правилник на Министерския 
съвет и на неговата администрация. Липсвала 
финансова обосновка с ясно разграничение на 
средствата от самофинансиране на държавното 
предприятие и възможността за бюджетни 
трансфери, остойностяване на приходите и 
разходите за дейността. Прави се възражение, 
че срещу тонажната такса не стои никаква 
услуга, а същата се събира. И на последно 
място се допълва, че атакуваният нормативен 
акт е издаден от некомпетентен орган, докол-
кото липсвала законова делегация по чл. 103в, 
ал. 4 ЗМПВВППРБ Министерският съвет да 
определи размера на таксите, които се събират 
за „корабите, посещаващи пристанищата за 
обществен транспорт с регионално значение 
и пристанищата по чл. 107 – 109 от закона“. 
Законовата делегация се ограничавала само 
за определянето на таксите за пристанищата 
с национално значение (чл. 103в, ал. 4 пре-
пращал към ал. 2 и 3 от същата разпоредба, 
които от своя страна препращали към ал. 1), 
като не включвала пристанищата с регионално 
значение. Сочат се нарушения на чл. 19, ал. 2 
и 3 от Конституцията на Република България; 
чл. 1, ал. 1 и 2 и чл. 28 от Закона за защита 
на конкуренцията; противоречие с целта на 
Закона за ограничаване на административно-
то регулиране и административния контрол 
върху стопанската дейност – чл. 2, ал. 1 и 
чл. 3. Прави се искане да се прогласи нищож-
ността, респективно да се отмени чл. 1, ал. 3 
от тарифата в частта, в която регламентира 
събирането на тонажна такса от корабите, 
посещаващи пристанищата за обществен 
транспорт с регионално значение. 
В писмена защита „Валмар ойл“ – ЕООД, 
доразвива съображения по искането си за 
прогласяване на нищожност, респективно за 
отмяна на чл. 1, ал. 3 от тарифата в частта 
є, в която е регламентирано събирането на 
тонажна такса от корабите, посещаващи прис-
танищата за обществен транспорт с регионално 
значение. Голяма част от писмената защита 
представлява копирани текстове, които не 
са в пряка връзка с оспореното изменение 
на тарифата, а друга представлява недока-
зани заключения за разходване на средства 
от тонажни такси за например неефективна 
пристанищна структура, „като в Лом и Си-
листра“, изготвяне на скъпоструващи анализи, 
проучвания и прочее, които и не са в пряка 
връзка с оспорваното изменение на тарифа-
та и касаят инвестиционни решения, които 
не са предмет на настоящото производство. 
Относимата част касае изложение относно 
структурата на Държавно предприятие „Прис-
танищна инфраструктура“ в частта относно 
правомощията например на нейни органи да