Държавен вестник, бр. 61, 2020 г., стр. 17

БРОЙ  61	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  17  
2. Противоречие с чл. 60, ал. 1 от Кон­
ституцията. Отделно от изложеното по-горе 
относно противоконституционността на раз­
поредбата на чл. 102, ал. 4 ЗДДС в нейната 
цялост, поддържаме, че второто изречение 
от същата („За облагаемата доставка, с която 
се надхвърля облагаемият оборот, се дължи 
данък“) противоречи на Основния закон и на 
други основания. В мотивите на решението на 
Конституционния съд е посочено, че по силата 
на това правило данъкът върху добавената 
стойност се превръща от косвен в пряк данък. 
Това е вярно (но не поради липсата на свое­
временно извършена регистрация, тъй като в 
такъв случай същата се извършва служебно 
по реда на чл. 102 ЗДДС, а защото законът 
не предвижда възможност за приспадане на 
данъка), но именно по този начин се нарушава 
конституционната разпоредба, според която 
основанието за начисляване на пряк данък е 
реализирането на доход или притежаването на 
имущество (чл. 60, ал. 1 от Конституцията). 
Според Решение № 9 от 20.06.1996 г. по к. д. 
№ 9 от 1996 г. отделното посочване в чл. 60, 
ал. 1 от Конституцията на „доходи и имуще­
ство“ трябва да се схваща като изискване за 
разграниченост между подоходните и имущест­
вените данъци, което не допуска елементи, 
присъщи на едната категория данъци, да се 
пренасят спрямо другата категория данъци. 
На още по-голямо основание законодателят 
не може да установява пряко данъчно обла­
гане на основание, което Конституцията не 
допуска – а в случая това е административно 
нарушение, изразяващо се в неподаване на 
заявление за задължителна регистрация по 
ЗДДС. По този начин административното 
нарушение се превръща в данъчно събитие 
(което само по себе си е несъвместимо с Ос­
новния закон), като при това наказанието се 
явява и повторно, тъй като неподаването на 
заявление за регистрация е скрепено и с ад­
министративнонаказателна санкция съгласно 
чл. 178 ЗДДС. Така се нарушава и правилото 
„non bis in idem“, признато в практиката на 
Конституционния съд като елемент от прин­
ципа на правовата държава (Решение № 1 от 
27.01.2005 г. по к. д. № 8 от 2004 г., Решение 
№ 11 от 10.07.2014 г. по к. д. № 2 от 2013 г.), 
както и в практиката на Европейския съд по 
правата на човека в контекста на чл. 4, § 1 
от Протокол № 7 към КПЧОС. 
При това като резултат от повторното 
санкциониране на нарушението с обсъжда­
ното второ изречение на чл. 102, ал. 4 ЗДДС 
се стига дотам, че неподалите заявление за 
регистрация лица са третирани на това ос­
нование по-неблагоприятно от тези, които 
МИНИСТЕРСТВА
И ДРУГИ ВЕДОМСТВА
МИНИСТЕРСТВО 
НА ПРАВОСЪДИЕТО
Правилник за допълнение на Правилника 
за дейността на Съвета по гражданството 
при Министерството на правосъдието (обн., 
ДВ, бр. 19 от 1999 г.; изм. и доп., бр. 43 от 
2005 г., бр. 43 от 2007 г., бр. 35 от 2010 г. и 
бр. 37 от 2020 г.)
§ 1. В чл. 15, ал. 1 накрая се добавя „при 
обявена извънредна епидемична обстановка 
или при необходимост по решение на предсе­
дателя на Съвета по гражданството“.
Заключителна разпоредба
§ 2. Правилникът влиза в сила от деня 
на обнародването му в „Държавен вестник“.
Министър: 
Данаил Кирилов
5077
са изпълнили това си задължение, тъй като 
последните начисляват ДДС само върху достав­
ките, извършени след връчване на съответния 
акт за регистрация, докато за доставката, чрез 
която са достигнали прага за регистрация, 
те са освободени от облагане с ДДС (според 
чл. 82, ал. 1 ЗДДС „данъкът е изискуем от 
регистрирано по този закон лице – достав­
чик по облагаема доставка“). Това неравно 
третиране на адресатите на закона поради 
допуснато административно нарушение няма 
за оправдание постигането на легитимна цел, 
каквато според решението на Конституци­
онния съд по делото е необходимостта да се 
гарантира събиране в полза на държавния 
бюджет на публично държавно вземане, тъй 
като по вече посочените съображения такова 
вземане изобщо не съществува преди възник­
ване на основание за регистрация по ЗДДС, 
каквото основание е достигането на прага по 
чл. 96, ал. 1 от закона, но не и преди това за 
доставката, чрез която се достига този праг.
В заключение смятаме, че разпоредба­
тата на чл. 102, ал. 4 от Закона за данък 
върху добавената стойност (обн., ДВ, бр. 63 
от 4.08.2006 г.; посл. изм. и доп., бр. 52 от 
9.06.2020 г.) следваше да бъде обявена за 
противоконституционна.
Конституционен съдия:
Красимир Влахов
Конституционен съдия:
Атанас Семов
5004