Държавен вестник, бр. 96, 2000 г., стр. 12

С Т Р .  12
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  96
терския съвет брой, и да приемат студенти и
докторанти за следващата учебна година. По
непрецизния текст на разпоредбата, допуснат
най-вече с израза “както и да приемат студенти
и докторанти за следващата учебна година”,
ответникът по делото е ангажирал писмено
становище. В него се изтъкват съображенията
на Министерския съвет, от които се е ръково-
дил, за да приеме разглежданата норма. Изхож-
дайки от предоставената му с чл. 9, ал. 3, т. 6
ЗВО компетентност да утвърждава ежегодно
броя на приеманите за обучение студенти по
висши училища, а за държавните висши учили-
ща и по специалности, общия брой на студенти-
те в частните висши училища, както и броя на
докторантите, при нарушаване на приема над
определения брой Министерският съвет с чл.3
на наредбата е въвел две санкции. Първата санк-
ция е спрямо студентите, които са дали съгла-
сието си да бъдат приети за обучение над утвър-
дения план и се изразява в забрана да им бъдат
издадени дипломи за завършена степен на вис-
шето образование и свидетелство или удосто-
верение за професионална квалификация, а
втората санкция е спрямо висшето училище и
се изразява в лишаване от право да приема сту-
денти и докторанти за учебната година, следва-
ща годината с нарушения прием. Като твърди,
че разпоредбата е напълно законосъобразна и
не следва да бъде отменяна, ответникът в пис-
меното си становище поддържа, че санкциони-
раните студенти, които не са знаели, че са при-
ети от висшето училище над утвърдения брой и
са завършили пълния платен курс на обучени-
ето си, имат право да търсят обезщетение от
висшето училище по общия исков ред.
Върховният административен съд—петчленен
състав, намира, че обжалваната разпоредба на
чл. 3 от наредбата е приета от Министерския съвет
в противоречие с чл. 7, ал. 1, чл. 9, ал. 3, т. 5, чл. 42,
ал. 7, чл. 67 и 74 от Закона за висшето образова-
ние, както и с чл. 2, ал. 2 от Закона за админист-
ративните нарушения и наказания.
Законовите норми (чл. 7, ал. 1 и чл. 42, ал. 7
ЗВО) създават задължение за висшето учили-
ще да издава диплома за завършена степен на
висшето образование, която се присъжда след
успешно изпълнение на всички задължения,
предвидени по учебния план, независимо от
календарния срок на обучение. На същото ос-
нование за студентите и докторантите възник-
ва законно право да получат дипломи за висше
образование, независимо дали са били приети
над утвърдения от МС брой, щом като успешно
са завършили пълния курс на обучението и са
положили необходимите изпити. Отказът за
издаване на диплома за висше образование води
до загубване на студентския или докторантския
статут на санкционираното лице, което проти-
воречи на чл. 67 и чл. 74, ал. 1 ЗВО.
Съгласно разпоредбата на чл. 67 ЗВО статут
на студент или докторант се придобива при за-
писване във висше училище и се загубва при от-
писване. Основанията за отписване на студента
или докторанта са законово определени с т. 1 и 2
на чл. 74 ЗВО и те са: при успешно завършване
курса на обучение (т. 1) и при напускане или пре-
местване (т. 2). Със санкцията по чл. 3 на наред-
бата по отношение на студентите и докторантите
недопустимо се въвежда ново допълнително ос-
нование за отписване и загубване на статута им,
различно от предвидените в закона. Подзаконо-
вата разпоредба нарушава конституционно защи-
тено основно и неотменимо човешко право и в
този смисъл е незаконосъобразна. Текстът на чл. 3
е приет, без да има законова делегация, поради
което се явява издаден извън материалната ком-
петентност на Министерския съвет. Съгласно § 4
от преходните и заключителните разпоредби на
наредбата същата е издадена на основание чл. 9,
ал. 3, т. 5 от Закона за висшето образование, с
който се предоставя правомощие на Министер-
ския съвет да утвърждава единни държавни изиск-
вания за получаване на образователни степени
по професионални направления или специалнос-
ти. Извън това правомощие МС не е овластен да
приема разпоредби по прилагането на ЗВО, с които
да въвежда забрани, санкциониращи неспазване-
то му. Изискването за законово овластяване на
Министерския съвет произтича и от общото пра-
вило на чл. 2, ал. 2 от Закона за административ-
ните нарушения и наказания. Следва да се отбе-
лежи, че с чл. 10, ал. 2, т. 6 ЗВО законодателят е
възложил на Министерството на образованието
и науката правомощие за упражняване на конт-
рол върху висшите училища по спазване на този
закон и на държавните изисквания.
По изложените съображения ВАС—петчле-
нен състав, приема, че обжалваният чл. 3 на
наредбата е нищожен, тъй като е издаден извън
материалната компетентност на Министерския
съвет, определена с чл. 9, ал. 3, т. 5 ЗВО. В съот-
ветствие с правомощието по чл. 29 ЗВАС, кога-
то установи, че актът е нищожен, съдът обявя-
ва неговата нищожност. По отношение на об-
жалваните разпоредби на чл. 1, ал. 1, чл. 4, ал. 1,
чл. 5, ал. 1 и чл. 14 от наредбата жалбата, като
неоснователна, следва да се отхвърли.
Водим от горното, Върховният администра-
тивен съд—петчленен състав,
Р Е Ш И :
ОБЯВЯВА нищожността на чл. 3 от Наред-
бата за единните държавни изисквания за при-
добиване на висше образование по специалност-
та “Право” и професионална квалификация
“юрист”, приета с ПМС № 75 от 1996 г. (ДВ,
бр. 31 от 1996 г.).
ОТХВЪРЛЯ жалбата на Българска асоциа-
ция “Гражданско общество и правни инициати-
ви” срещу чл. 1, ал. 1, чл. 4, ал. 1, чл. 5, ал. 1 и
чл. 14 на същата наредба.
Решението подлежи на обнародване в “Дър-
жавен вестник”.
Председател: Владислав Славов
68296