Държавен вестник, бр. 113, 2025 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  113
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдия Борислав Белазелков 
по Определение № 9 от 11.12.2025 г.
по конституционно дело № 5/2025 г.
Представям това особено мнение, тъй 
като не споделям извода за недопустимост 
на производството по искането на състав 
на шесто отделение на Върховния адми­
нистративен съд (ВАС) за установяване на 
противоконституционност на разпоредбите 
на § 16 от преходните и заключителните 
разпоредби на Закона за изменение и до­
пълнение на Закона за съдебната власт и на 
чл. 33, ал. 4 от Закона за съдебната власт 
(ЗСВ) поради прекратяването на производ­
ството по делото пред сезиращия съд.
Съществуването на дело със съответния 
предмет пред наказателен, граждански или 
административен съд е повод, а не причина 
Конституционният съд (КС) да бъде сези­
ран с искане за обявяване на приложим по 
делото закон за неконституционен. Причи­
ната за сезирането на КС е убедеността на 
сезиращия съд, че приложимият закон не 
му позволява да процедира или да реши 
делото конституционосъобразно.
Ако причината за сезирането на КС от­
падне, може да се мисли за прекратяване 
на производството по отправено искане, но 
не така стои въпросът, когато само поводът 
за сезирането на КС изгуби своето непос­
редствено значение. 
На пръв поглед при прекратяване на де­
лото пред административния съд би могло 
да се мисли за нуждата от произнасяне на 
КС, защото разпоредбата на оспорения § 16 
от преходните и заключителните разпоред­
би на Закона за изменение и допълнение 
на Закона за съдебната власт е преходна 
и нейното правно действие е изчерпано с 
прекратяването на 23.01.2025 г. на единстве­
ното неприключило производство – това по 
предложението за избор на главен прокурор. 
Конституционният съд обаче е сезиран и с 
определението си от 10.06.2025 г. е приел да 
разгледа по същество и конституционосъоб­
разността на разпоредбата на чл. 33, ал. 4 
ЗСВ, която е предназначена да се прилага, 
когато и докато има изборни членове на 
пленума на ВСС с изтекъл мандат. С пре­
кратяването на административното про­
изводство причината за сезирането на КС 
не се губи, нито се губи смисълът да бъде 
проверена конституционосъобразността на 
двете оспорени разпоредби. 
Не е без значение също така дали произ­
водството пред сезиращия съд е прекратено 
преди допускането на искането за разглеж­
дане по същество, или след като разглежда­
нето на искането е допуснато с акт на КС.
Съществено значение има също дали пре­
кратяването на делото пред сезиращия съд е 
причинено от настъпването на събитие, което 
не зависи от волята на страните по делото, 
или в резултат от волеизявления на едната 
или на двете страни в това производство. 
От волята на едната или на двете страни в 
производството пред сезиращия съд може 
да зависи съдбата на висящото пред него 
дело. Законът позволява това, защото в това 
производство страните търсят признаване 
или удовлетворяване, съответно – защита 
срещу субективното право, което едната от 
тях претендира да съществува. Такава воля 
обаче не е от естество да премахне причи­
ната за сезирането на КС и да преустанови 
правоотношенията между сезиращия съд и 
КС, които се осъществяват в производството 
по чл. 152, ал. 2 от Конституцията.
Показателно за съществуването на при­
чината за сезирането на КС и за необходи­
мостта от разглеждането и произнасянето 
по отправеното искане е обстоятелството, 
че изборните членове на пленума на Вис­
шия съдебен съвет (ВСС) с изтекъл мандат 
прекратиха неприключилото производство 
по предложение до президента на Република 
България за назначаване на главен прокурор 
и не са започвали производства за назнача­
ване или освобождаване на председател на 
Върховния касационен съд или на предсе­
дател на Върховния административен съд, 
т.е. изборните членове на пленума на ВСС с 
изтекъл мандат са съобразили и продължават 
да съблюдават това въведено с оспорения 
закон ограничение. Но, както е публично 
известно, в заседанието на пленума на ВСС 
на 23.01.2025 г. и в заседанията, проведени 
след тази дата, изборните членове на ВСС 
с изтекъл мандат не съблюдават останалите 
ограничения, въведени със същия закон, като 
продължават да приемат други решения на 
пленума по чл. 33, ал. 3 ЗСВ – такива по 
второто изречение на тази алинея, които се 
гласуват с мнозинство повече от половината 
от присъстващите членове.
С непроизнасянето по конституционосъ­
образността на разпоредбата на чл. 33, ал. 4 
ЗСВ, която препраща към цялата предходна 
ал. 3, КС оставя посочения проблем в дей­
ността на пленума на ВСС неразрешен. Това