Държавен вестник, бр. 45, 2019 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  45
ране на трансфера по чл. 26. Съдът изпраща 
заверен препис от влязлото в сила решение 
за признаване и изпълнение на Върховната 
касационна прокуратура и на Министерството 
на правосъдието.
(2) След провеждане на консултации с 
издаващия орган съдът зачита и приспада от 
срока на наказанието лишаване от свобода 
работните дни, положени на територията на 
издаващата държава, само ако такова прис-
падане е предвидено в законодателството на 
издаващата държава и не е посочено в удос-
товерението по чл. 3.
(3) По молба на компетентния орган на 
издаващата държава съдът предоставя инфор-
мация за приложимите правни разпоредби 
относно предсрочното освобождаване.
(4) По искане на компетентния съд прокуро-
рът от съответната прокуратура своевременно 
му предоставя информация относно:
1. невъзможността да бъде изпълнено на-
казанието поради това, че местонахождени-
ето на лицето на територията на Република 
България не може да бъде установено;
2. началото и края на предсрочното осво-
бождаване, когато това е посочено в удосто-
верението;
3. бягство на лицето по време на изтърпя-
ване на наказанието;
4. окончателното изтърпяване на наказа-
нието. 
(5) След получаване на информацията по 
ал. 4 съдът незабавно уведомява компетентния 
орган на издаващата държава.
Прекратяване на изпълнението
Чл. 19. (1) Съдът прекратява незабавно 
изпълнението на наказанието или мярката 
по чл. 1:
1. когато бъде уведомен от компетентния 
орган на издаващата държава за съдебно 
решение или за друг акт, по силата на който 
наказанието или мярката по чл. 1 не подлежи 
на изпълнение;
2. при оттегляне на удостоверението по 
чл. 3 от издаващата държава.
(2) В случаите по ал. 1 съдът се произнася 
еднолично с определение в съдебно заседание 
с участието на прокурор и с призоваване на 
осъденото лице. Определението е окончателно.
(3) Изпълнението на наказанието се пре-
кратява и при постановяване на амнистия по 
реда на чл. 460, ал. 1 и 3 от Наказателно-про-
цесуалния кодекс или помилване в Република 
България. 
Г л а в а  т р е т а
ИЗПРАЩАНЕ НА СЪДЕБНИ АКТОВЕ ЗА 
ПРИЗНАВАНЕ И ИЗПЪЛНЕНИЕ В ДРУГА 
ДЪРЖАВА ЧЛЕНКА
Компетентен орган 
Чл. 20. (1) Съдебни актове за налагане 
на наказание лишаване от свобода или на 
мерки, включващи лишаване от свобода, се 
изпращат от съда, който ги е постановил като 
първа инстанция, на компетентния орган на 
изпълняващата държава.
(2) Оригиналът на съдебните актове или 
техни заверени преписи, както и оригиналът 
на удостоверението по чл. 3 се изпращат на 
компетентния орган на изпълняващата дър-
жава, когато това е изрично поискано от него.
(3) Съдебният акт и удостоверението не 
могат да бъдат изпратени за признаване и 
изпълнение на повече от една държава членка 
едновременно. 
Условия за изпращане 
Чл. 21. (1) Съдът може да изпрати съдебния 
акт, при условие че осъденото лице се намира 
на територията на Република България или на 
територията на изпълняващата държава и е 
дало съгласието си, когато такова се изисква 
при условията на чл. 22. 
(2) Съдебният акт заедно с удостовере-
нието по чл. 3 може да бъдат изпратени на 
една от следните държави членки:
1. държавата, чийто гражданин е лицето 
и в която то има местоживеене; 
2. държавата, чийто гражданин е лицето 
и в която то ще бъде депортирано, въпреки 
че няма местоживеене в нея, след като бъде 
освободено от изпълнение на наказанието 
въз основа на заповед за експулсиране или 
депортиране, съдържаща се в съдебен или в 
административен акт, или на друга мярка, 
наложена в резултат на постановената присъда; 
3. държава, различна от посочените в т. 1 
и 2, чийто компетентен орган е дал съгласие 
съдебният акт и удостоверението по чл. 3 да 
му бъдат изпратени.
(3) Преди да изпрати съдебния акт и удос-
товерението по чл. 3, съдът може да се консул-
тира с компетентния орган на изпълняващата 
държава, за да се увери, че изпълнението 
на наказанието в тази държава ще подобри 
възможностите за ресоциализация на лицето.
(4) Консултацията е задължителна в слу-
чаите по ал. 2, т. 3. 
(5) Когато не е проведена консултация, 
съдът взема предвид изпратеното мотивирано 
становище на компетентния орган на изпъл-
няващата държава и решава дали да оттегли 
удостоверението.
(6) В случаите по ал. 2, т. 3 съдът взема 
решение след преценка на възможностите за 
ресоциализацията на лицето и за изграждане 
на умения и способности за законосъобразен 
начин на живот в обществото. 
Съгласие и становище
Чл. 22. (1) Съдът изпраща съдебния акт 
заедно с удостоверението по чл. 3 до компе-
тентния орган на изпълняващата държава, 
придружени от писменото съгласие на осъ-
деното лице.
(2) Съгласие на осъденото лице не се 
изисква, когато съдебният акт се изпраща на 
държавата членка: