Държавен вестник, бр. 36, 2011 г., стр. 19

БРОЙ  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19  
не само относно рискове при самия пренос и 
съхраняване на информацията по електронен 
път, но и поради липсата на гаранции за доб­
роволността и автентичността на волеизявле­
нието на гласуващия. Дава се възможност за 
упражняване правото на глас повече от един 
път (ал. 12), което противоречи на класичес­
кото изборно правило „един човек – един 
глас“. Липсва контрол при упражняването 
на предвидената възможност за анулиране 
на електронния вот и за последващото гласу­
ване по общия ред (ал. 14); тази възможност 
предполага съхраняване на информацията 
как избирателят е гласувал електронно до 
приключване на изборния ден. И още, ако 
тайната на вота на едно лице, гласувало по 
електронен път, бъде разкрита, кодексът пред­
вижда да се анулира вотът на всички, чиито 
гласове са в електронната урна (ал. 19), което 
представлява недопустимо от Конституцията 
лишаване на избиратели от правото на глас. 
Съдът преценява, че уредбата на § 11 ИК не 
обезпечава гаранции за личното упражнява­
не на правото на глас и опазването тайната 
на вота, което е нарушение на принципа 
за тайното гласуване при избори (чл. 10 от 
Конституцията), поради което установява 
противоконституционност на целия § 11 ИК.
Електронното гласуване не е абсолютна 
новост в българското изборно право. На из­
борите за народни представители през 2009 г. 
въз основа на действащия тогава ЗИНП бе 
проведено електронно гласуване с автома­
тизирани системи в определени секции. За 
разлика от него, предвиденото в Изборния 
кодекс електронно гласуване е чрез интернет 
и Конституционният съд не може да не си 
постави въпроса, доколко упражняването на 
активното избирателно право чрез интернет и 
тайната на подадения по интернет вот ще се 
подчиняват на общите правила в специалния 
закон – Закона за електронните съобщения 
(чл. 250а), които изискват от доставчиците 
на интернет услуги съхраняване на данни, 
от което може да произтекат рискове за 
неприкосновеността на електронната инфор­
мация във връзка с проведеното гласуване. 
Конституционният съд е наясно, че електрон­
ното гласуване е адекватна на съвременните 
реалности възможност, която разширява и 
улеснява участието на гражданите в изборите, 
но само ако ефикасно е гарантирана тайната 
на вота. За последователното и трайно, а не 
експериментално въвеждане на електронното 
гласуване на избори е наложителна стриктна 
и прецизно синхронизирана правна уредба, 
чрез която адекватно на конституционните 
принципи да се реализират избирателните 
права на гражданите и така изборите да леги­
тимират държавното управление, основаващо 
се върху вота на избирателите, даден в честно 
и плуралистично състезание.
IX
Параграф 18 ИК
Оспорените изменения са в заключителни­
те разпоредби на Изборния кодекс и засягат 
Закона за административно-териториалното 
устройство на Република България (ЗАТУРБ). 
Разположени са в 3 точки.
Точка 1. Оспорва се като противоконсти­
туционно изменението на едно от законовите 
условия за създаване на кметство в чл. 16, т. 
1 ЗАТУРБ: „наличие на население над 350 
души общо в населените места, образуващи 
кметството“, вместо „над 150 души“ преди 
изменението. Противоконституционността 
се аргументира с дискриминационност на 
оспорената уредба, поставяща живеещите 
в малките населени места в неравностой­
но положение – нарушаване на принципа 
за равенството пред закона (чл. 6, ал. 2 от 
Конституцията) и довеждане de facto до 
назначаване на кметовете на кметствата от 
политическото мнозинство в общинския съвет, 
което представлява нарушаване на принци­
па за политическия плурализъм, както и на 
принципното недопускане политическа партия 
да се обявява или утвърждава за държавна 
(чл. 11, ал. 1 и 2 от Конституцията). Подкре­
пя се от Висшия адвокатски съвет и Съюза 
на юристите в България. Неоснователност 
пледират останалите страни.
Искането е неоснователно.
Изискването, съдържащо се в т. 2 от 
чл. 16 ЗАТУРБ, е било предмет на няколко 
изменения: първоначално (1995 г.) е „над 
100 души“, 1999 г. е „над 500 души“, 2007 г. 
е „над 150 души“, 2011 г. – „над 350 души“. 
В своето Решение № 12 от 1999 г. по к.д. 
№ 12 от 1999 г. Конституционният съд вече 
е имал възможност да се произнесе относно 
промяната на условията за създаване на кмет­
ство – от „над 100 души“ се изменя на „над 
500 души“, и свързаното с това лишаване на 
жители на населени места да избират свой 
кмет на кметство, и е направил извода, че тя 
не е противоконституционна и не противоречи 
на Европейската харта за местното самоупра­
вление. Аргументите са: Конституцията не 
урежда изрично кметството като териториална 
единица на местното самоуправление, каквато 
уредба съдържа изрично относно общината 
(чл. 136, ал. 1). Условията за създаване на 
кметство се определят и изменят със закон, 
без това да накърнява правото на населението 
за самоуправление.
Конституционният съд преценява, че и 
при сега оспореното изменение на ЗАТУРБ, 
осъществено с Изборния кодекс, окрупнява­
нето на кметствата е законодателно решение, 
което не противоречи на Конституцията. 
Едновременно с това съдът държи да под­
чертае, че оспорената уредба на § 18, т. 1 ИК 
намалява възможността гражданите пряко да