Държавен вестник, бр. 67, 2023 г., стр. 17

БРОЙ  67	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  17  
Липсата на необходимост от въвеждане 
на изцяло нова система автоматично прави 
неоправдано забавянето, което неминуемо ще 
настъпи след влизането в сила на закона. Това 
е така поради допълнителния срок, предвиден 
в § 3, т. 1, буква „б“ от приетия закон, за при­
веждане на действащите системи за случайно 
разпределение в съответствие с наредбата, 
която министърът на правосъдието, съгласу­
вано с министъра на електронното управле­
ние, издава по силата на чл. 360б, ал. 6 ЗСВ, 
въпреки че това задължение – да се издаде 
наредба, с която да може да бъде публично 
доказана случайността на разпределението при 
системи за случайно разпределение по чл. 9 
ЗСВ, е вече установено с влезлия в сила ЗИД 
НПК (ДВ, бр. 48 от 2023 г.). Предвиждат се до 
6 месеца за издаване на посочената наредба и 
още до 6 месеца за привеждане на системи­
те в съответствие с нея. По този начин след 
влизането в сила на закона избор на съдия, 
който да осъществява функциите на прокурор 
за разследване на главния прокурор или на 
негов заместник по новопостъпили преписки, 
ще може да бъде осъществен в срок до една 
година вместо незабавно. 
В същото време, доколкото първата про­
цедура по определяне на съдия, който да 
изпълнява функциите на прокурор по раз­
следването, не е приключила с неговото 
назначение във ВКП, законът не дава ясен 
отговор дали влизането в сила на новите раз­
поредби ще изисква повторно провеждане на 
случайния подбор и съответно изчакване на 
въвеждането на новата система. Отношението 
на прокурорската колегия на Висшия съдебен 
съвет към назначаването на ad hoc прокурор 
не позволява да се изключи подобен прочит 
на закона от органа по неговото прилагане. 
Налице е неяснота и непредвидимост, което 
е отклонение от принципа на правовата дър­
жава (чл. 4 от Конституцията на Република 
България).
2. Удължаване срока за избор на членове 
на Висшия съдебен съвет
С § 2 от ЗД на ЗСВ се прекратяват всички 
висящи и неприключили с встъпване проце­
дури по избор на членове на Висшия съдебен 
съвет (ал. 1) и се постановява срок от 6 месеца 
от влизането в сила на закона, в който да 
започне процедурата по избор на нов състав 
на Висшия съдебен съвет (ал. 2, изр. първо).
Тази разпоредба възпроизвежда почти до­
словно отменения с § 3, т. 3 от същия закон 
§ 41 от ЗИД на НПК (ДВ, бр. 48 от 2023 г.). 
Естествено възниква въпросът защо законо­
дателят с един и същ свой акт отменя дадена 
разпоредба и приема същата по смисъл и почти 
идентична по съдържание. Различията между 
новоприетия и отменения текст (допълнение 
на ал. 1 с думите „неприключили с акт за 
встъпване“ и замяната в ал. 2, изр. първо на 
цифрата „3“ с цифрата „6“) не предполагат 
такъв законодателен подход, който има две 
преки негативни последствия. 
Първото е свързано с възпрепятстване на 
Конституционния съд да се произнесе по кон­
ституционосъобразността на отменения § 41 
ЗИД на НПК (ДВ, бр. 48 от 2023 г.), за което 
е надлежно сезиран по к.д. № 10/2023 г., като 
искането за това е допуснато за разглеждане 
по същество с Определение от 27 юни 2023 г. 
Второто е относимо към неизпълнението от 
страна на Народното събрание на конституци­
онното му задължение да избере единадесет 
членове на Висшия съдебен съвет (чл. 130, ал. 3 
КРБ). Мандатът на изборните членове на ВСС 
(чл. 130, ал. 4 КРБ) е пет години и изтече на 
3 октомври 2022 г. С отмяната на § 41 ЗИД 
на НПК (ДВ, бр. 48 от 2023 г.) и замяната му 
с § 2 от приетия закон Народното събрание 
премина от неизпълнение чрез бездействие, 
неосъществявайки своевременно своите пра­
вомощия, към законова регламентация на тази 
конституционно нетърпима ситуация. Тоест, 
порокът не само не е преодолян, но е затвър­
ден. Законодателят предвижда нов срок – този 
път от шест месеца, който да започне да тече 
след влизането в сила на новата разпоредба. 
Подобно фактическо удължаване на манда­
та на действащия ВСС чрез закон очевидно 
няма конституционно оправдание. Никакви 
аргументи по целесъобразност и съобразяване 
с политическата конюнктура не биха могли 
да оправдаят подобен законодателен подход. 
Още повече че той се явява юридически без­
смислен, тъй като дори без тази разпоредба 
и с оглед на практиката на Конституционния 
съд (Решение № 12/2022 г. по к.д. № 7/2022 г. 
и Определение № 7/2023 г. по к.д. № 9/2023 г.) 
Висшият съдебен съвет ще продължи да осъ­
ществява правомощията си дотогава, докогато 
Народното събрание и органите на съдебната 
власт осъществяват своите по отношение на 
избора на нови членове. 
И останалите, необсъдени дотук текстове 
от закона, съдържат излишни и недостатъчно 
прецизни разпоредби. 
В § 1 допълнението в чл. 360б, ал. 5 и 6 
ЗСВ създава неяснота, доколкото то се отнася 
само до системата за случайно разпределение 
по чл. 112, ал. 6 ЗСВ, а чл. 360б е приложим 
не само за определяне на съдията, който да 
изпълнява функциите на първия ad hoc про­
курор, а и за този по чл. 173а, ал. 4 ЗСВ, т.е. 
вторият ad hoc прокурор. В същото време в 
§ 3, т. 2, буква „б“ относно новата ал. 2 на § 40 
вече се предвижда „изборът по чл. 173а ЗСВ“, 
т.е. и на двамата съдии за ad hoc прокурори, 
да се осъществява чрез отделна система за 
случаен избор.
В § 2, освен вече изтъкнатия принципен 
порок, се съдържа и излишният текст на из­
речение второ на ал. 2. То изрично предвижда 
участието на ad hoc прокурорите в общото 
събрание на прокурорите по чл. 29а, ал. 2 ЗСВ, 
въпреки че това участие произтича пряко от