Държавен вестник, бр. 57, 2006 г., стр. 22

С Т Р .  22
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  57
Съдържанието на понятието “пазарни
цени” по Закона за държавната собственост е
конкретизирано в § 1а, т. 2 и 4 от допълнител-
ните разпоредби. В тях всъщност са изброени
показателите, въз основа на които се индиви-
дуализира цена, представляваща размера на
обезщетението при принудително отчуждава-
не. Част от показателите, формиращи осред-
нената цена, която се приема за пазарна по
чл. 32, ал. 2 ЗДС, са сделките, сключени в
рамките на 12 месеца преди възлагане на оцен-
ката и в пределите на един и същи район,
когато имотът се намира в град с районно
деление, като по тези сделки поне една от
страните е търговец и те включват и продаж-
бите чрез търг от държавни и частни съдебни
изпълнители. Съобразяването на посочените
показатели обаче отдалечава размера на оп-
ределеното въз основа на тях обезщетение от
действителната пазарна цена, която именно
може и следва да бъде равностойно обезщете-
ние по смисъла на чл. 17, ал. 5 от Конституци-
ята. Това е така, защото с изискването относ-
но страните е стеснен обемът на сделките, от
които се определя осреднената цена, за дина-
миката на пазара продължителността на пе-
риода от 12 месеца е много голяма, а терито-
рията на един и същи район обхваща имоти с
твърде различна като местоположение прив-
лекателност и оттук—с твърде различна па-
зарна цена, в чието формиране принудител-
ните продажби по правило не трябва да учас-
тват. А като не осигурява определянето на
обезщетение, отговарящо на изискването на
основния закон да е равностойно, оспорената
разпоредба е противоконституционна.
2. Паричното обезщетение се определя по
реда на правилника и наредбите, посочени в
чл. 32, ал. 3 от Закона за държавната собстве-
ност, при липса на извършени сделки в съот-
ветната служба по вписванията. Считам разпо-
редбата за противоконституционна, тъй като
тя препраща към нормативно определени цени,
които не са действителните пазарни цени и не
са равностойно обезщетение по смисъла на
чл. 17, ал. 5 от основния закон.
Освен това съдържанието на разпоредбата
сочи, че липсата на сделки през определен пе-
риод от време се идентифицира с липса на па-
зар и съответно на пазарна цена. Същевре-
менно създаването є изглежда е мотивирано
от предположението, че липсата на сделки оз-
начава липса на търсене, защото имотите не
представляват търговски интерес. Отсъстви-
ето на сключени сделки обаче не прави не-
възможно определянето на действителна па-
зарна цена, за чието конкретизиране може да
се съди и от търсенето и предлагането. Наред
с това отсъствието на сключени сделки може
да се дължи на различни причини. То може
наистина да е последица от липсата на какво-
то и да е търсене, но може да се дължи и на
изчерпване на потенциала за предлагане в един
престижен район, в който примерно застроя-
ването не може да продължи, а придобилите
собственост въпреки засиленото търсене не
желаят да продават. Следователно тези при-
чини могат да имат значение за формиране
на размера на обезщетението и тяхното пре-
небрегване при неговото определяне изключ-
ва преценяването му като равностойно по
чл. 17, ал. 5 от Конституцията.
Конституционен съдия: Ст. Стоянова
Маргарита Златарева
Авторът на особеното мнение приема, че
разпоредбите на чл. 32, ал. 2 и 3 от Закона за
държавната собственост (ЗДС), създадени като
нови със Закон за изменение и допълнение на
ЗДС (ДВ, бр. 17 от  2006 г.) противоречат на
Конституцията.
Член 17, ал. 5 от Конституцията е категори-
чен при определяне допустимите граници, в
които може да се посегне на частната собстве-
ност, провъзгласена за първи път за неприкос-
новена, и две от условията са “предварително”
обезщетение и “равностойно” обезщетение.
С атакуваните разпоредби на ЗДС равнос-
тойно обезщетение при отчуждаването, и то като
условие преди отнемане на имота, не може да
се получи.
Относно чл. 32, ал. 2 ЗДС
Новосъздадената разпоредба на чл. 32, ал. 2
ЗДС определя момента на дължимото при от-
чуждаването обезщетение и базата, въз основа
на която то се определя.
1. И двата нови елемента целят да променят
режима на оценка на отчуждаваните за държав-
на нужда имоти в посока намаляване на обез-
щетенията, които публичната власт ще запла-
ща, което най-откровено е отбелязано и в моти-
вите на законопроекта за изменение и допъл-
нение на ЗДС.
Моментът, към който ще се определя обез-
щетението при отчуждаване, трябва да пред-
хожда влизането в сила на подробния устройс-
твен план и с това нормата на чл. 32, ал. 2 ЗДС
влиза директно в противоречие с конституци-
онното изискване на чл. 17, ал. 5.
Всеизвестно е, че необходима предпостав-
ка за откриване на процедура по отчуждаване-
то е наличие на влязъл в сила подробен уст-
ройствен план, с който частният имот е отре-
ден за държавна, респ. общинска, нужда. Запо-
ведта за отчуждаване се базира на този план;
той е основание за нейното издаване. Затова
невъзможно (напълно погрешно) от юридичес-
ка гледна точка е да се определя цената на
отчуждаемия имот към момент, преди да въз-
никне основанието за отчуждаване. Думата
“предварително” е употребена в Конституция-
та в полза на отчуждения собственик, а не в
негова вреда—спрямо неговата собственост
може да се посегне принудително само след
предварително обезщетение, което не може да
бъде определяно преди отреждане на имота за
държавна, респ. общинска, нужда.