Държавен вестник, бр. 98, 2019 г., стр. 7

БРОЙ  98	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
(7) Всеки заявител или вписан ползвател, 
представителят им по индустриална собстве-
ност, юрисконсулт от администрацията на 
заявителя или на вписания ползвател, адво-
кат, писмено упълномощен от заявителя или 
от вписания ползвател, както и всяко лице, 
което е изрично упълномощено за това с но-
тариално заверено пълномощно от заявителя 
или от вписания ползвател, има право на 
достъп до съответната част от досието, която 
се поддържа за тях съгласно ал. 6.
(8) Всяко лице има право на достъп до 
частта от досието за заявеното или регистри-
раното географско означение, която съдържа 
данните по чл. 6, ал. 2.
(9) Трети лица, по отношение на които са 
вписани допустими от закона обстоятелства, 
имат право на достъп само до документацията, 
въз основа на която е извършено вписването.
(10) Правото на достъп до досие включва 
правото на оправомощените по този закон 
лица да се запознаят и да получат копия от 
всички материали и документи, които се съх-
раняват в съответното досие, с изключение 
на вътрешноведомствените документи.
(11) Редът за предоставяне на достъп до 
досиетата и за получаване на справки или 
извлечения от регистрите се определя с 
инструкция на председателя на Патентното 
ведомство.
Г л а в а  в т о р а
МАРКИ
Раздел I
Регистрация
Определение
Чл. 9. (1) Марката е знак, който е спо-
собен да отличава стоките или услугите на 
едно лице от тези на други лица и може да 
бъде представен в Държавния регистър на 
марките по начин, който позволява ясно и 
точно да се определи предметът на закрилата, 
предоставена с регистрацията. Такива знаци 
могат да бъдат например: думи, включително 
имена на лица, букви, цифри, рисунки, фигури, 
формата на стоката или на нейната опаковка, 
цветове, звуци или всякакви комбинации от 
такива знаци.
(2) Марка е търговска марка, колективна 
марка и сертификатна марка.
Придобиване на право върху марка
Чл. 10. (1) Правото върху марка се придо-
бива чрез регистрация, считано от датата на 
подаване на заявката.
(2) Правото на регистрация принадлежи 
на първия заявител.
(3) Правото върху марка е изключително 
право.
(4) Изключителното право може да бъде 
противопоставено на трети добросъвестни 
лица от датата на публикация на регистра-
цията в Официалния бюлетин на Патентното 
ведомство.
(5) Заявителят има право да получи спра-
ведливо обезщетение от всяко лице, което 
без негово разрешение е извършило някое от 
действията по чл. 13, ал. 1 – 3 след публика-
цията на заявката за регистрация на марка, 
при условие че след публикацията на регис-
трацията тези действия биха били забранени.
(6) В случаите по ал. 5 до публикацията на 
регистрацията сезираният съд не се произнася 
по същество.
Абсолютни основания за отказ на регис-
трация
Чл. 11. (1) Не се регистрира:
1. знак, който не е марка по смисъла на 
чл. 9, ал. 1;
2. марка, която няма отличителен характер;
3. марка, която се състои изключително 
от знаци или означения, станали обичайни в 
говоримия език или в установената търговска 
практика в Република България по отношение 
на заявените стоки или услуги;
4. марка, която се състои изключително 
от знаци или означения, които указват вида, 
качеството, количеството, предназначението, 
стойността, географския произход, времето 
или метода на производство на стоките, на-
чина на предоставяне на услугите или други 
характеристики на стоките или услугите;
5. знак, който се състои изключително от:
а) формата на стоката или друга характе-
ристика, която произтича от естеството на 
самата стока;
б) формата на стоката или друга характе-
ристика, която е необходима за постигане на 
технически резултат;
в) формата на стоката или друга характе-
ристика, която придава значителна стойност 
на стоката;
6. марка, която противоречи на обществе-
ния ред или на добрите нрави;
7. марка, която може да въведе в заблуж-
дение потребителите относно естеството, 
качеството, географския произход или други 
характеристики на стоките или услугите;
8. марка, която се състои от или включва 
гербове, знамена или други символи, както 
и техни имитации, на държави – членки на 
Парижката конвенция за закрила на индустри-
алната собственост от 20 март 1883 г. с нейните 
изменения и допълнения, съгласно Решение 
на Министерския съвет за присъединяване на 
Народна република България към Лисабонс-
ката редакция на Конвенцията (ратифицирана 
с Указ № 663 на Президиума на Народното 
събрание – ДВ, бр. 75 от 1965 г.), наричана 
по-нататък „Парижката конвенция“, както и 
гербове, знамена или други символи, съкра-
щения или наименования на международни 
междуправителствени организации, обявени 
по чл. 6, трето от Парижката конвенция;