Държавен вестник, бр. 52, 2011 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  52
второто гласуване на ЗИД на НПК. В същия 
на с. 29 е отразено, че комисията не подкрепя 
текста на вносителя за съдържанието на § 57 
и предлага следната нова редакция: „§ 57. 
Член 369а се отменя.“ В пленарна зала при 
второто гласуване законопроектът е доклад­
ван от председателя на Комисията по правни 
въпроси. За оспорения по настоящото дело 
§ 57 в стенографския протокол от осемдесет 
и седмото заседание на Народното събрание, 
проведено на 25.03.2010 г., е отразено дословно 
посоченото по-горе решение на комисията и 
след прочитането му, вкл. на новото съдър­
жание, за текст на § 57 е добавено следното: 
„Това се налага с оглед на това, което при­
ехме вчера като изменение в Наказателния 
кодекс – чл. 58а. Този параграф става § 54.“ 
В стенографския протокол следва запис на 
думите, произнесени от председателя на 
Народното събрание: „Моля, гласувайте § 57 
по вносител, който става § 54. Гласували 77 
народни представители: за 77, против и въз­
държали се няма. Предложението е прието 
единодушно.“
За това пленарно заседание има и видеоза­
пис, който е достъпен публично на интернет 
страницата на Народното събрание. Между 
видеозаписа и стенографския протокол има 
следната разлика: Думите на председателя на 
парламента са: „Гласуваме § 57 по номераци­
ята на вносителя със съответната номерация 
по стенограмата.“
Повторно приетият ЗИД на НПК, заради 
наложено вето от президента на Република 
България, което не засяга процесния по де­
лото параграф 57 (Указ № 87 от 07.04.2010 г.), 
е обнародван в ДВ, бр. 32 от 2010 г., с номе­
рация § 55.
От правна страна, преди анализиране на 
изложените по-горе факти, следва да се отбе­
лежи, че Конституционният съд има постоянна 
практика – така Решение № 3 от 1993 г. по к. д. 
№ 2 от 1993 г. и др., последно Решение № 6 от 
2007 г. по к.д. № 3 от 2007 г., съгласно която 
преценката за конституционосъобразност на 
законотворческия процес може да се основава 
на стенографските протоколи от заседанията 
на Народното събрание. От тях може да се 
установят необходимият кворум и мнозинство 
за приемане на актовете на парламента, броят 
на гласуванията, с които е приет закон или друг 
акт, конкретните гласувани текстове и тяхното 
съдържание и други, които констатации могат 
да бъдат правени само от Народното събрание. 
Съдът не може да открива производство по 
тяхното оспорване. Стенографските протоколи 
са официални документи и имат доказател­
ствена сила за отразените в тях изявления, 
обстоятелства и констатации.
В искането на народните представители 
като основание за обявяване на § 55 от ЗИД на 
НПК за противоконституционен по изброените 
текстове от Конституцията и нейния преам­
бюл е твърдението, че в „Държавен вестник“ 
е обнародван законов текст, който не е приет 
от Народното събрание. Депутатите, сезирали 
съда, които не са участвали в гласуването за 
този параграф, поддържат, че при второто 
гласуване е приет текстът на § 57, сега § 55, 
предложен от вносителя – Министерския 
съвет, който, както бе посочено, е корен­
но различен от обнародвания в „Държавен 
вестник“. За да установим какво наистина е 
гласувал парламентът, за прецизност трябва 
да изясним, че в искането некоректно е посо­
чено, че председателят на правната комисия 
в нарушение на чл. 74 ПОДНС не е изчел 
съдържанието на § 57, сега § 55. От стено­
графския протокол се установява обратното. 
Изрично в него е отразено, че комисията не 
поддържа текста на вносителя за § 57, сега 
§ 55, и е прочетено изцяло предложението на 
същата за текст с друго съдържание на този 
параграф. Независимо че твърдението в иска­
нето се различава от отразеното в протокола, 
респ. че не е налице твърдяното неспазване 
на чл. 74 ПОДНС, следва да се отбележи за 
пълнота на мотивите, че нарушение на този 
правилник не е основание за установяване на 
противоконституционност на закон. Обстоя­
телството, че ПОДНС подлежи на контрол за 
конституционност, означава, че неспазването 
му не може да бъде приравнено с нарушава­
не на Конституцията (така Решение № 3 от 
1992 г. по к.д. № 30 от 1991 г., Решение № 1 
от 1999 г. по к.д. № 34 от 1998 г. и др.).
От доклада за второ гласуване на ЗИД на 
НПК се установява, че Комисията по правни 
въпроси не поддържа текста на вносителя за 
§ 57, сега § 55, и предлага заместващ текст 
с друго съдържание. В пленарна зала на 
25.03.2010 г. председателят на комисията про­
чита изцяло решението на същата, отразено 
в доклада, с посоченото по-горе допълващо 
изречение, обясняващо предложението. Съг­
ласно изискванията на чл. 59, ал. 1 във връзка 
с чл. 74, ал. 4 ПОДНС председателстващият 
заседанието е длъжен да подложи на гласуване 
първо предложението на комисията (чл. 59, 
ал. 1, т. 3) и ако то не е прието, едва накрая 
(чл. 59, ал. 1, т. 7) основното предложение, т. е. 
предложението на вносителя на законопроекта. 
От анализа на отразеното в стенографския 
протокол се установява безспорно, че в пле­
нарна зала при гласуване на § 57, сега § 55, 
а и на другите параграфи от ЗИД на НПК е 
процедирано в съответствие с изискванията 
на чл. 59, ал. 1 ПОДНС. 
На второ място, от стенографските прото­
коли е видно, че съществуващото разминаване 
между номерацията на текстовете по вносител 
и номерацията на реално приеманите при 
второто гласуване е налагало изричното им 
посочване както от докладващия законопро­
екта, така и от председателстващия заседа­
нието, за да няма съмнение за всеки депутат 
кой от съответните параграфи се гласува. В 
конкретния случай след изчитането изцяло на 
новия текст като съдържание на § 57, сега § 55, 
председателстващият заседанието го подлага 
на гласуване. Напълно ясен е смисълът, вло­