Държавен вестник, бр. 101, 2020 г., стр. 20

СТР.  20	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  101
или не изпълнява заповедта за задължителна 
изолация и лечение.
Аргумент в подкрепа на гореизложеното 
черпим от разпоредбата на § 51 ПЗРЗМДВИП, 
съгласно която: „Параграф 41 се прилага до 
отпадане на необходимостта от принудително 
изпълнение на задължителната изолация и 
болнично лечение на лица по чл. 61 от За-
кона за здравето, които са отказали или не 
изпълняват заповедта за задължителна изо-
лация и лечение.“ Следователно създадената 
за органите на МВР правна възможност за 
получаване на достъп до данните по чл. 251б, 
ал. 1, т. 6 ЗЕС се преустановява автоматично с 
отпадане на необходимостта от принудително 
изпълнение на задължителната изолация и 
болнично лечение съгласно § 51 ПЗРЗМДВИП.
По този начин § 51 ПЗРЗМДВИП въвежда 
изключение от установения общо в чл. 251б, 
ал. 1 ЗЕС шестмесечен срок и в тези хипотези 
достъпът до данните на горепосочените лица 
не следва да се обвързва с общия срок от 
шест месеца, а се допуска само за времето от 
възникването (чл. 61, ал. 4 във връзка с чл. 215, 
ал. 2 ЗЗ) до отпадане на необходимостта от 
принудително изпълнение на задължителна-
та изолация и болнично лечение на лице по 
чл. 61 ЗЗ, което е отказало или не изпълнява 
заповедта за задължителна изолация и лечение.
В този смисъл не можем да приемем ар-
гумента на мнозинството, че възможността 
за достъп на оправомощените от чл. 251в, 
ал. 2, изречение второ ЗЕС органи до личните 
данни на лицата крие риск от злоупотреба с 
тези лични данни.
На първо място, намираме, че този ар-
гумент предполага предварително заложена 
недобросъвестност на държавните органи, 
която в правовата държава не би следвало 
да е мотив на законодателя. Недопустимо 
е и конституционният контрол да изхожда 
от презумпцията за недобросъвестност на 
представителите на властта (Решение № 5 
от 2003 г. по к.д. № 5/2003 г., Решение № 1 
от 2005 г. по к.д. № 8/2004 г., Решение № 10 
от 2011 г. по к.д. № 6/2011 г., Решение № 6 от 
2018 г. по к.д. № 10/2017 г., Решение № 17 от 
2018 г. по к.д. № 9/2018 г. и др.).
На следващо място, намираме, че нормо- 
творецът е предвидил достатъчно гаранции 
срещу неправомерно ползване на лични данни 
за срок, който е извън необходимото за пос-
тигането на целта, за която е предвидено това 
правомощие. Член 251г1, ал. 2 ЗЕС изрично 
изисква искането на органите на полицията 
до предприятията, предоставящи обществени 
съобщителни мрежи и/или услуги, да съдър-
жа „периода, който да обхваща справката“, 
а ал. 3 – незабавно уведомяване на съответ-
ния съд за осъществения достъп до личните 
данни, придружено с искането и мотиви. 
Съдържанието на тези мотиви е предмет на 
уредба в чл. 251в, ал. 3 ЗЕС, която наред с 
останалите реквизити изисква излагане на 
мотиви за периода от време, който да обхваща 
справката, и пълно и изчерпателно посочване 
на фактите и обстоятелствата, обуславящи 
целта по чл. 251б, ал. 2 ЗЕС.
Съвестното и стриктно изпълнение от ор-
ганите, осъществяващи достъпа до личните 
данни, и недопускането на прекомерна намеса 
в личния живот са гарантирани от чл. 251г1 
ЗЕС, според който, ако съдът констатира 
осъществен незаконен достъп до данните и 
постанови отказ за такъв, данните се унищо-
жават незабавно. В рамките на този контрол, 
ако органите на полицията са поискали и 
получили достъп до данни за период, по-дъ-
лъг от необходимото за постигане на целта, 
съдът в рамките на компетентността си има 
правомощието да постанови отказ за достъп 
до част от времевия период, надхвърлящ 
строго необходимото.
Не можем да се съгласим, че атакуваните 
разпоредби като цялостен нормен комплекс 
не съдържат удовлетворителни гаранции сре-
щу злоупотреба с лични данни. Наличният 
точен процедурен ред за достъп до данните, 
както и последиците от неговата евентуална 
неправомерност са гаранция за съразмерна 
намеса в данните само при действителна 
необходимост от това.
ЗЕС в своята цялост (чл. 261а – 262) съ-
държа и други гаранции за контрол върху 
сигурността на личните данни и за възмож-
ността на засегнатите лица да се защитят. 
Уредените в тези разпоредби правомощия 
на Комисията за защита на личните данни 
и на парламентарната Комисия за контрол 
над службите за сигурност, прилагането и 
използването на специалните разузнавателни 
средства и достъпа до данните по Закона за 
електронните съобщения (чл. 261б ЗЕС) да 
проверяват начина на съхранение на личните 
данни, осъществения достъп до тях, както и 
реда на унищожаването им в предвидените 
случаи осигуряват обществен контрол върху 
обработването и достъпа до личните данни, 
което е допълнителна гаранция за тяхната 
сигурност. Възможността на засегнатите 
лица да се защитят срещу неправомерен 
достъп до данните е гарантирана с чл. 261б, 
ал. 5 ЗЕС, съгласно който парламентарната 
комисия уведомява служебно гражданите, 
когато спрямо тях е искан или осъществен 
неправомерен достъп до данни по чл. 251б, 
ал. 1 ЗЕС. Пътят за защита на гражданите 
в тези случаи по реда на чл. 1 от Закона за