Държавен вестник, бр. 103, 2005 г., стр. 57

Б Р О Й  103
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  57
Приложимо право към застрахователни до-
говори за застраховка “Живот” и “Злополука”
Чл. 246. Приложимото право към застрахо-
вателни договори за застраховка “Живот” и
“Злополука” се определя, както следва:
1. когато рискът е разположен в Република
България, приложимо е българското право, а
когато рискът е разположен в държава членка,
приложимо е правото на тази държава членка;
2. когато страна по договора е гражданин на
Република България, който има обичайно мес-
топребиваване в държава членка, страните по
договора могат да определят като приложимо
правото на Република България; когато страна
по договора е гражданин на държава членка,
който има обичайно местопребиваване в Репуб-
лика България, страните по договора могат да
определят като приложимо правото на тази дър-
жава членка;
3. когато дадена държава се състои от пове-
че от една териториална единица, всяка от ко-
ито има свои правни норми за договорите, вся-
ка териториална единица се смята за държава
при определяне на приложимото право съглас-
но тази глава;
4. независимо от приложимото към застра-
хователния договор право разпоредбите на т. 1,
2 и 3 не засягат прилагането на повелителните
разпоредби на правото на Република България,
които уреждат случая;
5. доколкото правото на Република България
предвижда, повелителните разпоредби на пра-
вото на държавата членка, в която е разположен
рискът, или на държавата членка, чието право
предвижда задължение за застраховане, могат
да се приложат, ако в съответствие с правото на
тези държави членки посочените повелителни
разпоредби се прилагат задължително незави-
симо от приложимото към договора право.
Обществен ред
Чл. 247. Сключване на застрахователни до-
говори при условията на тази глава се допуска,
доколкото не противоречи на българския об-
ществен ред.
Прилагане на Кодекса на международното
частно право
Чл. 248. Доколкото не е предвидено друго
в тази глава, за застрахователните договори в
рамките на Европейския съюз и Европейско-
то икономическо пространство се прилагат
разпоредбите на Кодекса на международното
частно право.
Ч А С Т  П Е Т А
ЗАДЪЛЖИТЕЛНО ЗАСТРАХОВАНЕ
Г л а в а  д в а д е с е т  и  т р е т а
ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
Видове задължителни застраховки
Чл. 249. Задължителни застраховки са:
1. “Гражданска отговорност” на автомоби-
листите по раздел II, буква “А”, т. 10.1 от при-
ложение № 1, наричана по-нататък “задължи-
телна застраховка “Гражданска отговорност”
на автомобилистите”;
2. “Злополука” на пътниците в средствата
за обществен превоз по раздел II, буква “А”,
т. 1 от приложение № 1, наричана по-нататък
“задължителна застраховка “Злополука” на
пътниците”;
3. други застраховки, установени със закон
или с международен договор, ратифициран, об-
народван и влязъл в сила за Република България.
Договор за задължителна застраховка
Чл. 250. Застраховател, който извършва за-
дължително застраховане, не може да откаже
сключване на договор за съответната задължи-
телна застраховка.
Срок на задължителните застраховки
Чл. 251. (1) Срокът на задължителните за-
страховки се определя от страните по договора,
освен ако в нормативен акт е предвидено друго.
(2) Договорът за задължително застрахова-
не се подновява преди изтичането на срока му,
освен в случаите, когато е отпаднал застрахова-
телният интерес.
Договор за задължителна застраховка със за-
страхователна сума над минималните изиск-
вания
Чл. 252. Договорът за задължителна заст-
раховка може да се сключи и за застрахова-
телна сума над минималните изисквания, ус-
тановени със закон, като в този случай се
смята, че задължението за сключване на за-
страховка е изпълнено.
Контрол за сключването на договори
за задължителни застраховки
Чл. 253. (1) Контролът за наличието на склю-
чен договор за задължителна застраховка се
упражнява от органите, на които това е възло-
жено със закон.
(2) Контролът за наличието на сключен до-
говор за задължителна застраховка от вида “Зло-
полука” на служителите в държавни учрежде-
ния се осъществява от по-горестоящия държа-
вен орган на съответното учреждение, а когато
няма такъв—от Агенцията за държавен вътре-
шен финансов контрол.
(3) Контролът за наличието на сключен до-
говор за задължителна застраховка “Граждан-
ска отговорност” на автомобилистите спрямо
моторните превозни средства, които обичайно
се намират на територията на Република Бъл-
гария или на територията на трета държава, се
осъществява от органите на Министерството
на вътрешните работи.
(4) Контролът за наличието на сключен до-
говор за задължителна застраховка “Злополу-
ка” на пътниците се осъществява от органите
на Министерството на транспорта и Министер-
ството на вътрешните работи.