Държавен вестник, бр. 97, 2009 г., стр. 22

СТР.  22	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  97
г) парафинова свещ с диаметър между 20 mm 
и 40 mm и с височина 100 mm се поставя върху 
метална подставка с размери 200 × 200 mm; свещ­
та се подменя при намаляване на височината є 
под 80 mm; пламъкът на свещта се защитава от 
въздействието на спрея посредством преграда, 
широка 150 mm и висока 200 mm; това включва 
равнината под наклон 45°, поставена на 150 mm 
от основата на преградата (фигура 3);
Фигура 3
д) свещта върху металната подставка се пози­
ционира централно спрямо двата края на барабана 
(фигура 4);
Фигура 4
е) барабанът се поставя на пода или върху 
опора на място, където температурата е между 
15 °C и 25 °C; изпитваният продукт се впръсква в 
барабана с приблизителен обем 200 dm3, в който 
е източникът на запалване.
3.2.2.2.2.  Обикновено продуктът излиза от 
флакона под ъгъл 90° спрямо вертикалната му ос. 
Описаните конфигурация и процедура се отнасят 
за този тип аерозолни продукти. В случай на 
необичайно функциониращи аерозолни флакони 
(например такива с пръскане във вертикално 
направление) е необходимо да се документират 
промените в оборудването и процедурите в съответ­
ствие с правилата за добра лабораторна практика, 
като например стандарт ISO/IЕC 17025:1999 Общи 
изисквания за компетентност на лаборатории за 
изпитване и калибриране.
3.2.3. Процедура
3.2.3.1. Общи изисквания
3.2.3.1.1. Преди изпитване всеки аерозолен 
флакон се кондиционира и след това се подготвя 
чрез пръскане в продължение на около 1 s с цел 
да се отстрани нехомогенният материал от тръ­
бичката в аерозолния флакон.
3.2.3.1.2. Стриктно се спазват инструкциите за 
употреба, включително това, дали флаконът се 
използва в изправено положение, или обърнат. 
Когато се изисква разклащане, то се извършва 
непосредствено преди изпитването.
3.2.3.1.3. Изпитването се извършва в среда без 
течение, с възможност за вентилация, с контроли­
рана температура 20 °C ± 5 °C и с относителна 
влажност в обхвата 30 – 80 %.
3.2.3.2. Изпитвателна процедура:
а) най-малко 3 пълни аерозолни флакона от 
всеки продукт се кондиционират до 20 °C ± 1 °C 
във ваничка с вода, като поне 95 % от флакона 
е потопен във водата за най-малко 30 min (ако 
флаконът е изцяло потопен, 30 min кондициони­
ране са достатъчни);
б) измерва се или се изчислява действителният 
обем на барабана в куб. дециметри;
в) спазват се общите изисквания; записват се 
температура и относителна влажност на околната 
среда;
г) установява се вътрешното налягане и пър­
воначалната скорост на изпразване при 20 °C ± 
1 °C (за да се отстранят дефектни или частично 
напълнени аерозолни флакони);
д) претегля се един аерозолен флакон и се 
записва масата му;
е) запалва се свещта и се затваря посредством 
системата за затваряне (капак или пластмасово 
фолио);
ж)  изходният отвор на изпълнителния ме­
ханизъм на аерозолния флакон се поставя на 
35 mm от центъра на входния отвор на барабана 
или по-близо – за продукт, който се разпръсква 
широко настрани; задейства се хронометърът (се­
кундомерът) и следвайки инструкциите за употреба 
на продукта, спреят се насочва към центъра на 
срещуположния край (капака или пластмасовото 
фолио); флаконът се изпитва в положението, в 
което е проектиран да се използва, например 
изправен или обърнат надолу;
з) пръска се до настъпване на запалване; хро­
нометърът се спира и се отбелязва изминалото 
време; аерозолният флакон се претегля отново и 
се записва масата му;
и) барабанът се вентилира и се почиства, 
като се отстраняват всякакви остатъци, които 
има вероятност да се отразят върху последващи 
изпитвания; ако е необходимо, барабанът се оставя 
да се охлади;
к) стъпки от „г“ до „и“ от изпитвателната 
процедура се повтарят за други два аерозолни 
флакона от същия продукт (общо 3; забележка: 
всеки флакон се изпитва само веднъж).
3.2.4. Метод за оценка на резултатите
3.2.4.1. Съставя се протокол от изпитването, 
съдържащ следната информация:
а) изпитван продукт и негови референтни данни;
б) вътрешно налягане и скорост на изпразване 
на аерозолния флакон;
в) температура и относителна влажност на 
въздуха в помещението;
г) за всяко изпитване: времето на пръскане 
(в s), необходимо за постигане на запалване (ако 
продуктът не се запали, това също се вписва в 
протокола);
д) маса изпръскан продукт по време на всяко 
изпитване (в g);
е) действителен обем на барабана (в dm3).
3.2.4.2. Време-еквивалентът (teq), необходим за 
запалване на един кубичен метър, се изчислява 
по следния начин: