Държавен вестник, бр. 78, 2004 г., стр. 38

С Т Р .  38
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  78
1.5. При липса на ефект от два курса по шест сед-
мично лечение от специалист психиатър пациентът
влиза в програма за терапевтична резистентентност и
се лекува в екип.
1.6. При липса на ефект от 48-седмично лечение в
екип пациентът се третира като терапевтично резис-
тентен и се хоспитализира.
1. 7. Във всички случаи на депресии се оценява суи-
цидният риск.
2. Определение: психично разстройство, при което
водещи са пониженото настроение, загубата на интере-
си, на способността за изживяване на радост, удоволс-
твие, намаление на енергията, водещо до повишена умо-
ряемост и спад на активността.
3. Диагнозата на депресията се поставя по наличи-
ето на главните и другите чести симптоми, по броя им,
степента на изразеност и продължителност 2 седмици:
А) Главни симптоми
Б) Други чести симптоми
Потиснато настроение
Слабост на концентрацията
Безрадостност/загуба
Понижена себеоценка
на интереси
Чувство за вина
Снижени подтици
Затормозеност/
неспокойствие
Себеувреди
Разстройства на съня
Спад на апетита
Намалено либидо
2 или 3 главни симптома 2 до 4 симптома да са
трябва да са налице
налице
Продължителност: минимум 2 седмици
3.1. Симптоми на депресивния епизод по МКБ-10.
4. Видове депресии според тежестта.
4.1. Лек депресивен епизод (F 32.0, F 33.0):
а) налице са най-малко 2 от основните и най-малко
два от другите симптоми;
б) никой симптом не трябва да е много изразен;
в) продължителност—над 2 седмици;
г) затруднено, но продължаващо функциониране.
4.2. Средно тежък депресивен епизод (F 32.1, F 33.1):
а) налице са най-малко 2 от основните и най-малко
три (по-добре 4) от другите симптоми;
б) никой от симптомите не е много изразен;
в) продължителност—над 2 седмици;
г) силно затруднено функциониране.
4.3. Тежък депресивен епизод (F 32.2, F 33.2):
а) налице са 3-те от основните и 4 и повече от дру-
гите симптоми;
б) някои от симптомите са особено силно изразени
при наличие и нa потиснатост или ажитация;
в) продължителност—над 2 седмици, но при случа-
ите, когато симптомите са особено тежки или се разви-
ват с голяма бързина, диагнозата може да се постави и
при по-кратка продължителност;
г) невъзможно функциониране.
4.4. Тежък депресивен епизод с психотични симпто-
ми (F 32.3):
а) критериите от предната рубрика;
б) и налудности, и халюцинации.
5. Оценка на суициден риск:
5.1. Оценката на суициден риск следва да се усвои
от всички ОПЛ, те трябва да бъдат обучавани и да
полагат периодични изпити за повишаване степента
на подготовка.
5.2. Висок риск от суицид има при:
а) мъжки пол;
б) възраст над 40 години;
в) самотници;
г) злоупотребяващи с алкохол или психоактивни
субстанции;
д) фамилната обремененост със самоубийства;
е) предшестващи опити за самоубийство;
ж) рекурентна кратка депресия;
з) хронични соматични заболявания с лоша прогноза;
и) хронична болка;
й) отчаяние и остри стресови състояния.
5.3. При установяване на суициден риск се налага
незабавна консултация с психиатър, с оглед преценка
за поведението.
6. Лечение на депресиите.
6.1. Медикаментозната терапия изисква точна пси-
хиатрична и органномедицинска диагностика и се ори-
ентира по синдромната характеристика.
6.2. При избора на антидепресантите се съобразява
техният механизъм на действие (фармакодинамика),
времето на полуживот, респ. начин на метаболизиране
(фармакокинетика), както и токсичността при свръх-
дозиране.
6.3. Използват се антидепресанти, невролептици,
тимостабилизатори, бензодиазепини, хормони, психос-
тимуланти.
6.4. Електро-конвулсивна терапия:
6.4.1. Показания:
—тежки депресии (вкл. ажитирани);
—психотични депресии;
—при депресии с непосредствен суициден риск;
—депресии с отказ от храна;
—резистентни депресии;
—при старчески депресии;
—при нужда от бърз ефект по различни причини
(напр. бременност);
—по желание на пациента;
—ЕКТ се прилага и в случаите, когато има ограни-
чения за другите методи.
6.5. Сънна депривация.
6.6. Лечение със светлина.
6.7. Психотерапия:
6.7.1. психотерапевтичната интервенция зависи не
само от тежестта и формата на заболяването, но и от
психосоциалните фактори; психотерапията по правило
не е нозоспецифична, поради което не може да се при-
еме, че отделна школа има по-добра ефективност спря-
мо другите;
6.7.2. психологичното консултиране и кризисните
интервенции се осъществяват от дипломиран клини-
чен психолог; общопрактикуващ лекар или психиатър
могат да интервенират в това ниво само ако имат съот-
ветната компетентност;
6.7.3. психотерапията е полезна по време на депре-
сивен епизод и по време на ремисия, както при унипо-
лярна депресия, така и при биполярно афективно раз-
стройство.
7. Лечение на терапевтично резистентни депресии
(при телесно здрави пациенти и при липса на противо-
показания).
7.1. Диагноза на терапевтично резистентни депресии:
7.1.1. липса на ефект при 2 терапевтични курса с
антидепресанти с различен механизъм на действие;
7.1.2. в продължение на 6 седмици при оптимално
дозиране (при възможност контрол на плазмените нива);
7.2. Терапия:
7.2.1. с антидепресанти: моно- или комбинирана—с
различен профил на действие от предишните, съобразени
със синдромните характеристики и страничните явления:
7.2.2. с комбиниране на антидепресанти и други ан-
тидепресивни агенти, изискващи допълнителни изслед-
вания и контроли: тимостабилизатори, тиреоидни хор-
мони, прекурсори на невротрансмитерите, невролепти-
ци с антидепресивен ефект, сънна депривация, светлин-
на терапия;
7.2.3. хоспитализация се налага при комбинации с
други средства, изискващи специални условия и контро-
ли: парентерално приложение, IМАО и антидепресанти,
психостимуланти, невролептици, при налудни и суицид-
ни пациенти, за електроконвулсивна терапия (ЕКТ);