Държавен вестник, бр. 55, 2015 г., стр. 13

БРОЙ  55	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13  
актове в изпълнение на конституционните му 
функции по чл. 130, ал. 6 от Конституцията, не 
може да има спор, че това му правомощие е 
типична управленска дейност, от чийто обхват 
е изключена функционалната независимост 
на органите на съдебната власт. Контролът, 
извън този върху актовете, постановявани 
при осъществяване на правораздавателната 
дейност като функция, също е присъщ на 
управлението, извършвано от ВСС. Той е 
налице при всяка една от видовете дейности, 
възложени на ВСС с устройствения закон, но 
се осъществява предимно като последващ 
контрол. Типичен пример в това отношение 
е контролът върху организацията на съдеб­
ната дейност, която обхваща насрочването, 
движението и приключването на съдебните 
дела, прокурорските и следствените преписки. 
Тази дейност поначало е регулирана от съот­
ветните процесуални правила и в оперативен 
порядък компетентността е на съответния 
орган на съдебна власт, който е независим 
при тяхното прилагане. По правилата на реда 
за осъществяване на инстанционния контрол 
и чрез изрично посочените конституционни 
правомощия ВКС и ВАС, а чрез централи­
зираното устройство и главният прокурор 
(вкл. и с помощта на прокурорите от ВКП и 
ВАП) контролират по същество дейността по 
правоприлагане. Контролът на ВСС, упраж­
няван чрез Инспектората, обаче е винаги в 
границите, очертани в чл. 54, ал. 1, т. 1 – 4 
ЗСВ. Така упражняван, контролът, текущ или 
последващ, не накърнява функционалната 
независимост на съответния орган на съдебна 
власт. Този контрол е необходим, за да може 
ВСС да упражнява останалите дейности, чи­
ято крайна цел е постигане на ефективност 
на правораздавателната дейност, изразяваща 
се в постановяване в разумен срок на обо­
сновани и законосъобразни актове. Резулта­
тите от този контрол са необходими и за да 
може ВСС да взема обективни решения по 
въпросите, свързани с кариерното развитие 
и дисциплинарната отговорност на съдията, 
прокурора или следователя.
При уредбата на организацията и дей­
ността на съдилищата, на прокурорските и 
следствените органи, за да гарантира вътреш­
ната независимост на органите на съдебната 
власт по отношение на ВСС, законодателят е 
използвал разделението на компетентности­
те. Анализът на уредбата в тази част налага 
извода, че управленските правомощия на 
органите на съдебната власт, включително 
тези на административните ръководители, 
при осъществяване на неправораздавателна 
дейност по никакъв начин не се накърняват от 
разпоредбата на чл. 16 ЗСВ в оспорената част.
С оглед на гореизложеното и в контекста на 
дейностите, възложени на ВСС с устройствения 
закон (ЗСВ), с които оспорената разпоредба се 
намира във функционална връзка, КС приема, 
че чл. 16, ал. 1, изр. второ ЗСВ не противоречи 
и на чл. 130, ал. 6 от Конституцията.
Конституционният съд, мотивиран от из­
ложеното и на основание чл. 149, ал. 1, т. 2 
във връзка с чл. 151, ал. 1 от Конституцията и 
чл. 22, ал. 1 от Закона за Конституционен съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на тричленен състав на 
Върховния административен съд за установя­
ване на противоконституционност на чл. 16, 
ал. 1, изр. 2 в частта „и осъществява управление 
на дейността є“ от Закона за съдебната власт 
(обн., ДВ, бр. 64 от 7 август 2007 г.; последно 
изм., бр. 98 от 28 ноември 2014 г.).
Съдиите Стефка Стоева и Георги Ангелов 
са подписали с особено мнение решението.
Председател:
Димитър Токушев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
по конституционно дело № 13 от 2014 г.
на конституционните съдии Стефка Стоева 
и Георги Ангелов 
Подписваме решението с особено мнение, 
защото не считаме, че Висшият съдебен съ­
вет (ВСС) има правомощието да ръководи 
дейността на органите на съдебната власт.
За да отговори правилно на искането 
по настоящото дело, свързано единствено с 
правомощията на ВСС, Съдът трябваше да 
даде изчерпателен отговор на въпросите за 
същността на ВСС, за неговите правомощия 
и за ръководството на съдебната власт – кой, 
кога и как може да ръководи нейните три са­
мостоятелни органа. Отговори на посочените 
въпроси според нас решението не дава, а се 
акцентира върху независимостта на съдеб­
ната власт и управлението в изпълнителната 
власт, които са абсолютно неотносими към 
предмета на делото.
Съдът още в началото на решението дости­
га до крайния си извод, че конституционната 
уредба на правомощията на ВСС позволява 
да се изведат основните му качества като 
орган на управление на съдебната власт. Не 
се посочва коя точно конституционна разпо­
редба обуславя това разбиране и кои са тези 
„основни качества“, които характеризират 
ВСС като орган на управление, а не като 
кадрови орган. Считаме точно обратното. 
Конституцията не предоставя подобно пра­
вомощие на ВСС.
Държавният орган като субект на публично­
то право е част от държавния апарат, обособена 
съобразно своята компетентност. Компетент­
ността е кръгът от обществени отношения,