Държавен вестник, бр. 40, 2025 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  40
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдиите Янаки Стоилов
и Надежда Джелепова
по конституционно дело № 24 от 2024 г.
Сезиращият съд оспорва разпоредбата на 
§ 1, т. 14 от допълнителните разпоредби на 
Изборния кодекс (ИК) в частта, която из­
ключва гласовете по чл. 438, ал. 1, т. 7 ИК, 
т.е. гласовете „Не подкрепям никого“, при 
определяне на общинската избирателна квота. 
Бюлетините в купчинката по т. 7 трябва да 
отговарят на две условия: отбелязване в квад­
ратчето „Не подкрепям никого“ със знак „Х“ 
или „V“ (буква „а“) и наличие на два печата на 
съответната секционна избирателна комисия 
(буква „б“). Второто е необходимо, за да бъде 
отчетена всяка една хартиена бюлетина като 
действителна. Това условие трябва да бъде 
изведено пред скоби, от което става ясно, че 
вносителят на искането оспорва само буква 
„а“ – действителните гласове с отбелязан вот 
„Не подкрепям никого“. 
Законодателят определя подадените в съ­
ответствие със закона гласове „Не подкрепям 
никого“ като действителни във всички видове 
избори. Тези гласове заедно с действителните 
гласове за кандидати на партии, коалиции и за 
независими кандидати формират общия брой 
на действителните гласове. Разликата между 
гласовете „Не подкрепям никого“ и другите 
действителни гласове е, че първите не могат 
да „произведат“ представителство, защото 
са своеобразен негативен, а не положителен 
вот. Поради това Конституционният съд е 
приел, че законодателят може да изключи 
тези гласове при определяне на общинската 
избирателна квота. Не споделяме този извод 
и решението, до което той води.
Възможността за гласуване с „Не подкре­
пям никого“ е въведена с изменение на ИК 
през 2016 г., когато в чл. 3 от ИК е създадено 
задължение за гласуване, като заедно с това 
в отделна разпоредба е предвидена санкция 
при неговото неизпълнение. Предложението 
за включване на опцията за гласуване „Не 
подкрепям никого“ е направено след първото 
гласуване на законопроекта за изменение и 
допълнение на ИК. Аргумент в негова под­
крепа е, че при наличие на такова задължение 
избирателят трябва да разполага с възможност 
за избор, който не се свежда до предпочита­
ние измежду някой от регист­рираните учас­
тници в изборите. Нормата на чл. 242а ИК, 
уреждаща последиците от неупражняване на 
избирателното право, е обявена за противо­
конституционна (Решение № 3 от 2017 г. на 
Конституционния съд по к. д. № 11/2016 г.). 
Така изискването за упражняване на активното 
избирателно право се превръща в „естест­
вено“ задължение, защото не е защитено от 
юридическа санкция. Опцията за гласуване 
„Не подкрепям никого“ обаче остава част 
от действащата правна уредба. Оказва се, че 
разпоредбата, веднъж приета, има собствен 
живот отвъд мотивите за нейното създаване. 
Нещо повече, през изминалите години тази 
възможност се използва от хиляди избиратели, 
които при парламентарни избори достигат 
процент, който приблизително е колкото 
необходимите за достигане на „бариерата“ за 
влизане в парламента гласове, но те не оказват 
влияние при изчисляването на съответната 
изборна квота.
Въпросът дали законово предвидената 
възможност за гласуване с „Не подкрепям 
никого“ е съвместима с Конституцията не е 
поставен от вносителя на искането по нас­
тоящото производство, но е преюдициален 
за Конституционния съд. Конституцията не 
съдържа такава възможност, но и не я из­
ключва. Законодателят е преценил, че сама 
по себе си опцията „Не подкрепям никого“ не 
е несъвместима с Конституцията. След като 
обаче тя е въведена в закон (в случая в ИК), 
Народното събрание дължи съобразяването 
є с конституционния стандарт на избира­
телното право. Според чл. 10 от Основния 
закон изборите се произвеждат въз основа 
на общо, равно и пряко избирателно право 
с тайно гласуване. Този принцип се намира 
в глава първа на Конституцията – „Основни 
начала“, и предшества уредбата на избирател­
ното право в чл. 42, ал. 1 от Конституцията и 
законодателната уредба на видовете избори. 
При разглеждане на направеното от вно­
сителя искане Конституционният съд трябва 
да прецени дали начинът, по който законо­
дателят третира действителните гласове „Не 
подкрепям никого“, отговаря на изискването 
за равно избирателно право. Отговорът на 
този въпрос зависи от разбирането за функ­
циите на избирателното право. Безспорно 
упражняването на активното избирателно 
право формира политическо представителство 
в съответните институции на национално и 
на местно ниво. Заедно с това участието на 
гражданите в избори легитимира държавната 
власт и местното самоуправление независимо 
от това дали е в подкрепа на една или друга 
партия/коалиция, респективно независим 
кандидат, или е глас „Не подкрепям никого“. 
Легитимиращата функция на изборите и прин­
ципът на общо и равно избирателно право са 
тези, които задават стандарт за решаване на 
правния спор относно начина на отчитане на 
гласовете „Не подкрепям никого“. 
Споделяме констатираното в мотивите на 
конституционното решение, че не е възможно 
гласовете „Не подкрепям никого“ да бъдат 
отчетени по начина, по който се отчитат оста­
налите действителни гласове, защото те не са 
гласове „за“, а гласове „против“. Следващото 
твърдение обаче, че „преброяването им в полза 
на определена листа или кандидат би било 
напълно несъответно на свободно заявената 
и подлежаща на зачитане воля на тези изби­
ратели“ не кореспондира нито с направеното