Държавен вестник, бр. 14, 2014 г., стр. 11

БРОЙ  14	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
нормативно определените техни осигурители. 
В рамките на позволена от Конституцията 
законодателна целесъобразност е указано, 
при това напълно справедливо, как преди 
да пристъпят към принудително изпълнение 
органите на НАП да насочат към съответните 
публични фондове – кредитори, постъпилите 
от неизправния длъжник парични средства, 
когато са недостатъчни да покрият изцяло 
неговите публични задължения.
Наистина би било в разрез с принципа 
на правовата държава по чл. 4, ал. 1 от Кон-
ституцията и справедливостта по смисъла на 
нейния преамбюл, ако оспорената разпоредба 
създаваше възможност, при която от неиз-
пълнението на задължението на едно лице 
(работодател) да преведе дължимите от него 
осигурителни вноски да последват неблаго-
приятни последици за други лица (наетите 
работници и служители), които е длъжен да 
осигурява. В случая обаче чл. 169, ал. 4 ДОПК 
в новата си редакция не накърнява принципа 
на гарантиране на осигурителните права на 
осигурените лица, независимо от неизпъл-
нението на задължението на осигурителите 
за внасяне на задължителните осигурителни 
вноски. Запазването на правата на осигуре-
ните в посочената хипотеза се обезпечава от 
цялостната действаща правна уредба – § 1, 
ал. 1, т. 3 от допълнителните разпоредби 
на Кодекса за социално осигуряване (КСО), 
чл. 40, ал. 6, чл. 54а, ал. 7, чл. 54б, ал. 1, чл. 5, 
ал. 4, т. 1 във връзка с чл. 9, ал. 1, т. 1 във 
връзка с чл. 6, ал. 2 КСО и чл. 109, ал. 4 от 
Закона за здравното осигураване.
Всички доводи на вносителите на искането, 
свързани с ограничаване на правата на само-
осигуряващите се лица, вече не подлежат на 
разглеждане, защото по силата на създадената 
преди приключването на настоящото конститу-
ционно производство нова ал. 5 на чл. 7 КСО 
приложимостта на оспорената разпоредба на 
чл. 169, ал. 4 ДОПК е отпаднала както за тях, 
така и за лицата по чл. 4, ал. 9 ДОПК – вж. 
§ 19, т. 1 от заключителните разпоредби на 
Закона за изменение и допълнение на Данъч-
но-осигурителния процесуален кодекс (ДВ, 
бр. 109 от 2013 г.).
2. Становище по мотивите за обявяване на 
противоконституционност на разпоредбата на 
§ 44, т. 5 ПЗРЗИДЗДДС, с която е отменена 
ал. 1 на чл. 179 ДОПК (ДВ, бр. 94 от 2012 г.).
Отмяната на чл. 179, ал. 1 ДОПК не накър-
нява целевото финансиране на социално-оси-
гурителните системи на основата на фондовия 
принцип, каквато теза се поддържа в искането 
и се възприема безкритично в мотивите на 
постановеното решение. Единствената правна 
последица от тази отмяна е отпадането на 
установеното със закон задължение на НАП 
за ежедневно превеждане на целево постъпи-
лите за погасяване на публични задължения, 
съответно – целево разпределените по новата 
редакция на чл. 169, ал. 4 ДОПК налични па-
рични средства по сметките на Националния 
осигурителен институт (НОИ), Националната 
здравноосигурителна каса (НЗОК) и фонда 
„Гарантирани вземания на работниците и слу-
жителите“. В тази насока съзираме вътрешно 
противоречие в приетите от мнозинството 
съдии мотиви, в които, от една страна, се 
констатира, че законодателната интервенция 
е създала „неяснота къде постъпват и как се 
разпределят целево платените от задължени-
те лица осигурителни вноски“, каквато теза 
според нас е незащитима, защото това са 
въпроси, които са предмет на регулиране от 
други разпоредби, включително и оспорената 
разпоредба на чл. 169, ал. 4 ДОПК, а от друга 
страна, се признава, че същата интервенция 
не е довела до отпадане на „нормативното 
задължение на НАП да извършва преводи 
от постъпленията за публични вземания, 
включващи и събраните осигурителни вноски, 
към сметките на НОИ и НЗОК“. Логическата 
неиздържаност на заетата от мнозинството 
позиция е резултат на посочения в особеното 
ни мнение погрешен методологически подход 
при обосноваване на извода за противокон-
ституционност на сърцевината на извършената 
промяна в събирането на публичните взема-
ния, която се съдържа в чл. 169, ал. 4 ДОПК. 
Подкрепяме решението за обявяване на про-
тивоконституционност на отмяната на чл. 179, 
ал. 1 ДОПК по едно-единствено съображение. 
Създадена е правна ситуация, при която за 
преводите към фондовете за допълнително 
задължително пенсионно осигуряване (ДЗПО) 
на законово ниво е определен едномесечен срок 
от постъпване на средствата в НАП – чл. 159, 
ал. 6 КСО и чл. 179, ал. 2 ДОПК, докато ана-
логичен законово определен срок за преводите 
към НОИ и НЗОК липсва, а такъв е въведен 
само на подзаконово ниво с чл. 7, ал. 2 и 3 от 
Наредбата за реда за внасяне и разпределение 
на задължителните осигурителни вноски и 
вноските за фонд „Гарантирани вземания 
на работниците и служителите“ (обн., ДВ, 
бр. 1 от 2006 г.; посл. доп., бр. 8 от 2014 г.). В 
тази насока сме солидарни с виждането на 
мнозинството, че така в законовата уредба е 
възникнал дисбаланс и е настъпила неяснота, 
като е създадена несигурност относно край-
ния срок за извършване на преводите към 
публичните осигурителни фондове. Съгласни 
сме, че това положение е несъвместимо с 
принципа на правовата държава по чл. 4, ал. 1 
от Конституцията, защото сочи на неравно 
правно третиране на различните осигурителни 
системи (обществената и частната), което е 
конституционно неоправдано.