Държавен вестник, бр. 23, 2026 г., стр. 38

СТР.  38	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  23
ако това поведение на органа продължи и при 
оспорването впоследствие на подзаконовия 
нормативен акт. В този смисъл е и послед­
ващата закононодателна промяна на чл. 193, 
ал. 2 АПК, изм., ДВ, бр. 63 от 5.08.2025 г., в 
който изрично е прието, че „При отмяна на 
оспорения подзаконов нормативен акт или 
на част от него след подаване на жалбата, 
съдът се произнася по оспорването, когато 
прилагането на акта до неговата отмяна за­
сяга субективни права, свободи или законни 
интереси на някоя от страните“. Възражението 
на касаторите, че не е приложимо за настоя­
щия казус цитираното решение на СЕС, е 
неправилно, тъй като изрично съдът в т. 46 от
решението си е посочил, че „… сама по себе 
си отмяната с последваща норма на посо­
чената разпоредба не би довела до отпадане 
на тези вече настъпили последици и прила­
гането в подобно положение на национална 
процесуална разпоредба, по силата на която 
се прекратява производството, тъй като е 
отпаднал предметът на оспорване, би могло 
да лиши жалбоподателя от ефективна съдебна 
защита“. Обстоятелството, че в диспозитива на 
решението на СЕС е прието, че „Принципът 
на ефективност, закрепен в член 47 от Харта­
та на основните права на европейския съюз, 
трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска 
процесуално правило на държава членка, 
съгласно което – когато национална правна 
разпоредба, оспорена с жалба за отмяна по 
съдебен ред, тъй като противоречи на пра­
вото на Съюза, бъде отменена с последваща 
норма и поради това престане да поражда 
последици занапред – се приема, че е отпад­
нал предметът на оспорване и следователно 
липсва основание за произнасяне, без преди 
това страните да са имали възможност да 
изтъкнат евентуалния си интерес от продъл­
жаване на производството и без такъв интерес 
да е бил взет предвид“. Обстоятелството, че в 
цитирания диспозитив на решението на СЕС 
е посочено, че жалбоподателят в главното 
производство се е позовал на противоречие 
с правото на Съюза, а в настоящия казус в 
първоинстанционната жалба липсва такова 
позоваване, не означава неприложимост на 
решението на СЕС по настоящия казус.
При така изложеното правилно първоин­
станционният съд е приел, че жалбата срещу 
оспорения акт е допустима и я разгледал. В 
този смисъл не е налице недопустимост на 
обжалваното съдебно решение и същото не 
следва да се обезсилва.
Правилно решаващият съд е приел, че ос­
порените от „Варнафарма – М“ ООД Условия 
представляват подзаконов нормативен акт. 
Съгласно разпоредбата на § 5 от ПЗР на ЗНА 
„Доколкото друго не следва от този закон, 
той се прилага за всички нормативни актове, 
издавани от органи, предвидени в Конститу­
цията. За другите нормативни актове важат 
съответно чл. 2, чл. 9 – чл. 16, чл. 34 – чл. 46, 
вкл. чл. 51“. Наистина издателят на процесните 
Условия представители на НЗОК и на БФС 
не са предвидени органи в Конституцията, 
които да издават нормативни актове, а това 
означава, че в случая е приложим § 5 от ПЗР 
на ЗНА, поради което правилата на чл. 26 и 
сл. разпоредби от глава трета на ЗНА не се 
прилагат.
Проверката, която следва да се извърши е 
за установяване дали е спазена процедурата 
съгласно чл. 75 и сл. от АПК. Според разпо­
редбата на чл. 77 АПК нормативният акт се 
издава, след като се обсъди проектът заедно 
с представените становища, предложения и 
възражения. Правилно в обжалваното решение 
е прието, че от доказателствата по делото не 
се установява изпълнението на тази разпоредба 
при издаването на оспорения акт, въпреки 
твърдението на ответника за обратното. Обос­
новани са изводите в обжалваното решение, 
че на заинтересованите страни е следвало да 
се даде възможност да изразят становища, 
възражения и предложения и след това да 
се приеме нормативният акт. Следва да се 
споделят мотивите на съда, че процедурно 
етапът на подаване на становища, предложения 
и възражения от заинтересованите страни е 
преди етапа на обсъждането им, съответно 
приемането на акта, а това наистина означава, 
че оспореният нормативен акт е издаден при 
неспазване на задължителните етапи от про­
цедурата по приемането му, което правилно 
е прието от съда, че е допуснато съществено 
нарушение на административнопроизвод­
ствените правила, което е самостоятелно 
основание за отмяна на акта.
Правилно в обжалваното решение съдът е 
приел за основателно оплакването на „Варна­
фарма – М“ ООД за придаването на обратно 
действие на нормативния акт. Законодателят 
в разпоредбата на чл. 14, ал. 1 ЗНА е предви­
дил, че обратно действие на нормативен акт 
може да се даде само по изключение, и то с 
изрична разпоредба. Правилно съдът е отбе­
лязъл, че изключителна нужда за придаване 
на обратно действие на акта не е мотивирана 
от издателите му. Правилно съдът е счел, че 
не е налице и разпоредбата на чл. 14, ал. 2 
ЗНА, която допуска придаване на обратно 
действие на съответния подзаконов норма­
тивен акт, ако такава сила има актът, въз 
основа на който е издаден. В случая обратно 
действие законодателят на ЗЗО не е придал, 
поради което и немотивирането от издателите 
на процесния акт по смисъла на чл. 14, ал. 1, 
респ. и ал. 2, ЗНА е обусловило правилно 
решаващият съд да приеме, че е налице и 
посоченото нарушение.