Държавен вестник, бр. 6, 2011 г., стр. 72

СТР.  72	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  6
Чл. 133. (1) Заземителите от вида външен 
контур се разполагат на дълбочина най-малко 
0,5 m от повърхността на земята и на разстояние 
най-малко 1 m от основите (стените).
(2) Заземителните електроди се разполагат 
на дълбочина най-малко 0,5 m извън граници­
те на защитавания обект колкото е възможно 
по-равномерно, като взаимното екраниране се 
сведе до минимум.
(3) Дълбочинните заземители са най-ефек­
тивни, когато специфичното съпротивление 
на грунта намалява в дълбочина и на голяма 
дълбочина е значително по-малко от това на ни­
вото на обичайното разполагане на заземители.
(4) При избора на дълбочината на полагане 
и типа на заземителните електроди се отчи­
тат и условията за осигуряване на минимална 
корозия и минимална сезонна промяна на 
съпротивлението спрямо земя.
Чл. 134. (1) Заземителите се подразделят 
на тип А и тип Б.
(2) Заземителите от тип А се състоят от:
1. вертикални заземителни електроди – сто­
манени пръти, профили или тръби, разположени 
вертикално, като горният им край е на дълбо­
чина 0,6 ÷ 0,8 m под повърхността на терена и 
дълбочината при набиване е най-малко 2,5 m, 
а при навиване – най-малко 4,5 m;
2. хоризонтални заземителни електро­
ди – електроди от кръгла или плоска стома­
на, разположени хоризонтално на дълбочина 
0,6 ÷ 0,8 m под повърхността на терена, с един 
или няколко лъча, излизащи от една точка, 
към която се присъединява токоотводът; тези 
заземители може да се използват самостоятелно 
или за свързване на електродите на вертикални 
заземители помежду им;
3. комбинирани – от вертикални и хоризон­
тални заземители, обединени в обща система, 
при която токоотводите се свързват в средата 
на хоризонталната част на комбинирания за­
земител.
(3) Заземителите от тип Б представляват или 
заземителен контур около защитавания обект, 
или фундаментна заземителна мрежа.
Чл. 135. (1) Съединенията на заземителите 
помежду им се извършват чрез заваряване или 
със стандартизирани клемни съединения.
(2) Когато съединенията на заземителите 
помежду им се проектират чрез заваряване, 
заваръчният шев се предвижда с дължина не 
по-малка от:
1. удвоената широчина – при правоъгълно 
сечение;
2. шест пъти диаметъра – при кръгло се­
чение.
Чл. 136. (1) Заземителите от тип А се раз­
полагат извън защитавания обект и се свързват 
към всеки токоотвод.
(2) Общият брой на заземителите по ал. 1 
трябва да бъде най-малко два.
(3) Всеки заземител може да бъде съставен 
от един или няколко отделни елемента, като 
броят им се определя от необходимостта за 
постигане на изискваната стойност за съпро­
тивление спрямо земя.
(4) Когато се използват съставни заземите­
ли, между отделните им части се осъществява 
надеждна електрическа връзка.
(5) Минималната дължина на всеки хори­
зонтален заземител (l1) в зависимост от класа 
на мълниезащитната уредба и специфичното 
съпротивление на почвата се определя по фиг. 31.
Фиг. 31. Минимална дължина l1 на всеки 
заземител според класа на мълниезащитната 
уредба и специфичното съпротивление на 
почвата (r)
(6) Минималната дълбочина за полагане на 
всеки хоризонтален заземител е 0,5 m.
(7) За комбинирани заземители (вертикални 
и хоризонтални) общата дължина се проектира 
така, че да се постигне стойност на съпротивле­
нието спрямо земя, по-малка от изискваната.
(8) Минималните дължини на заземители, 
дадени на фиг. 31, може да бъдат пренебрегнати, 
когато изпълнената заземителна уредба осигу­
рява съпротивление спрямо земя със стойност, 
по-малка от изискваната.
Чл. 137. (1) При заземителите от тип Б 
външният заземителен контур представлява 
затворен заземителен пръстен, опасващ за­
щитавания обект, комбиниран с вертикални 
електроди, както е показано на фиг. 32.
S е минималното разстояние на външния 
заземителен контур от защитавания обект;
re – средният радиус на площта, ограничавана 
от заземителния контур.
Фиг. 32. Външен заземителен контур