Държавен вестник, бр. 40, 2002 г., стр. 9

Б Р О Й  40
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  9
вия за разглеждане на искането по същество.
Поради това на основание чл. 19 от Закона за
Конституционния съд съдът
О П Р Е Д Е Л И :
Отклонява искането на 48 народни предс-
тавители от ХХХIХ Народно събрание за ус-
тановяване на противоконституционност на
Закона за ратифициране на Договора за пласи-
ране между Република България и Джей Пи
Морган Секюритис Инк, Джей Пи Морган
Юръп Лимитид и Саломон Брадърс Интерне-
шънъл Лимитид, на Договора за фискално
агентство между Република България и Джей
Пи Морган Чейс Банк и други и на Договора за
дилър мениджъри между Република България
и Джей Пи Морган Секюритис Инк, Джей Пи
Морган Юръп Лимитид и Саломон Брадърс
Интернешънъл Лимитид—обнародван в ДВ,
бр. 28 от 19 март 2002 г.
Прекратява производството по к.д. № 6 от
2002 г.
Искането заедно с това определение да се
върне на подателя.
Съдиите Маргарита Златарева, Васил Гоцев
и Живан Белчев са подписали определението с
особено мнение.
Председател: Христо Данов
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
на конституционни съдии по  к.д. № 6 от 2002 г.
Маргарита Златарева
С определение № 4 от 16.IV.2002 г. Конститу-
ционният съд отклонява искането за установя-
ване на противоконституционност на закона за
ратифициране на три договора между Републи-
ка България и чуждестранни търговски дружес-
тва за замяна на брейди облигации с глобални
облигации, приемайки, че не са налице услови-
ята за разглеждане на искането по същество.
В мотивите на определението по допусти-
мост на искането съдът изцяло се произнася по
неоснователността на искането в тази предва-
рителна фаза на конституционния процес. Ав-
торът на настоящото особено мнение застъпва
становището, че така, както е оформено, иска-
нето отговаря на условия за допустимост и след-
ва да се допусне за разглеждане, а във втората
фаза на процеса съдът следва и може да се про-
изнесе по съществото на изложените в  него
оплаквания—чл. 19, ал. 1 ЗКС.
1. Конституционният съд е имал възможност
многократно да очертае изискванията за допус-
тимост на искане за установяване противокон-
ституционност на закон, включително и да под-
чертае факта, че съдът не е обвързан с посоче-
ните в искането основания за противоконсти-
туционност на атакувания закон, респективно
законова разпоредба, и може да упражни пра-
вомощието си, опирайки се на непредявени от
искателя основания—чл. 22, ал. 1 ЗКС.
Обратното, в обсъжданото определение ос-
новно съображение за отклоняване на искане-
то е, че заявените оплаквания не се отнасят до
собствени на закона за ратификация пороци, а
са насочени към договорите, които се ратифи-
цират, поради което не са налице условията за
разглеждане на искането по същество.
2. Както изрично е прието в Решение № 9 от
1999 г. на Конституционния съд, ратификаци-
онният закон инкорпорира утвърдения между-
народен договор и следва да се разглежда като
цялостен акт, който може да се оспорва във всич-
ките му части. Макар и отнасящо се за закон за
ратификация на международен договор на пуб-
личното право, цитираното решение в пълна
сила е относимо и за конкретния случай. Не
може да се приеме, че законът за ратифицира-
не, обнодван в ДВ, бр. 28 от 19.III.2002 г., чиято
противоконституционност се поддържа, не след-
ва да се проверява за противоконституционност,
защото с него са ратифицирани договори, при-
надлежащи към международното частно пра-
во, които не представляват актове на упражня-
ване на държавна власт.
3. В определението се акцентира на факта, че
трите договора, ратифицирани със закона, атаку-
ван пред съда, са договори, в които Република
България участва като субект на гражданското
право, че те са подчинени на чуждо законодател-
ство, поради което са изключени от приложното
поле на правото на международните договори   и
Конституционният съд не може да ги тълкува, а
оттук не следва да се преценява и конституционо-
съобразността на ратификационния акт.
Веднага се поставя въпросът—всички ли меж-
дународни договори на частното право, които
по една или друга причина са ратифицирани от
Народното събрание (за целесъобразността от
което потвърждаване съдът няма право да се
произнася), не могат да бъдат предмет на раз-
глеждане пред Конституционния съд по повод
конституционосъобразността на закона за рати-
фицирането им. В този вид договори най-често
съдоговарящите предвиждат отнасяне на споро-
ве по тях до международен арбитраж и пред съд
под чужда юрисдикция. Приетото определение
на Конституционния съд налага положителен
отговор на въпроса. Тогава излиза, че определе-
нието  дели законите за ратификация на две гру-
пи—на закони за ратифициране на  международ-
ни договори на публичното право и на закони за
ратифициране на частноправни договори с меж-
дународен елемент,  като дерогира правомощи-
ето на Конституционния съд по чл. 149, ал. 1, т. 2
от Конституцията относно втората група рати-
фикационни закони. Авторът на особеното мне-
ние счита, че Конституционният съд е длъжен
да допусне за разглеждане всяко искане за уста-
новяване противоконституционност на закон, за-
щото това е правомощието му по чл. 149, ал. 1,
т. 2 от Конституцията и произтичащото от него
конституционно задължение.
4. Отделно от това в определението се разви-
ват съображения по съществото на направени-
те оплаквания, които вече засягат не допусти-
мостта на искането, а обсъждането на консти-
туционосъобразността на атакувания закон.
Поради горните съображения авторът зас-
тава на особено мнение.
Конституционен съдия: М. Златарева