Държавен вестник, бр. 98, 2005 г., стр. 23

Б Р О Й  98
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  23
5. Предоставянето на информация по ал. 4
на този член се извършва по начин, който няма
да затрудни разследването или наказателното
преследване в държавата, чиито компетентни
органи предоставят информацията. Компетен-
тните органи, получили информацията, са
длъжни да се съобразяват с постъпило искане
за запазване поверителността на въпросната
информация, включително и когато то е за
определен срок или са поставени ограничения
за нейното ползване. Това изискване в ника-
къв случай не лишава държавите—страни по
конвенцията, от възможността по време на
процеса да оповестяват информация, оневиня-
ваща обвиняемия. В тези случаи страната, на
която е била предоставена информацията, уве-
домява страната, която я е предоставила, пре-
ди разкриването є и провежда консултации с
нея, ако това бъде поискано. В изключителни
случаи, когато не е възможно предварително
известяване, държавата, получила информаци-
ята, незабавно уведомява държавата, която я е
предоставила, за разкриването.
6. Разпоредбите на този член по никакъв
начин не засягат задълженията, поети по дву-
странни или многостранни договори, с които
изцяло или отчасти се уреждат или предстои
да бъдат уредени въпроси на взаимната прав-
на помощ.
7. Алинеи от 9 до 29 на този член се прилагат
спрямо молби, отправени в съответствие с раз-
поредбите на този член, когато съответните
държави—страни по конвенцията, не са обвър-
зани с договор за правна помощ. Когато такава
обвързаност съществува, се прилагат съответ-
ните договорни разпоредби, освен ако държа-
вите се споразумеят за прилагането на алинеи
от 9 до 29 от този член. Държавите—страни по
конвенцията, се приканват да прилагат въпрос-
ните алинеи, когато това ще улесни сътрудни-
чеството между тях.
8. Държавите—страни по конвенцията, не
могат да откажат правна помощ единствено на
основание запазването на банкова тайна.
9. Държавите—страни по конвенцията, мо-
гат да откажат правна помощ в съответствие с
този член в случаите, когато предполагаемото
престъпление не се разглежда като такова по
тяхното законодателство. Замолената държа-
ва—страна по конвенцията, може по своя пре-
ценка и в степента, която намери за целесъоб-
разна, да предостави правна помощ, независи-
мо дали извършеното деяние съставлява прес-
тъпление по вътрешното є законодателство.
10. Лице, което е задържано или излежава
присъда на територията на дадена държава—
страна по конвенцията, и чието присъствие в
друга държава—страна по конвенцията, е поис-
кано за целите на идентифицирането, даването
на свидетелски показания или подпомагането
по някакъв друг начин на събирането на дока-
зателства за разследването наказателното прес-
ледване и съдебния процес за престъпления по
тази конвенция, може да бъде прехвърлено при
следните условия:
а) ако лицето е информирано за обстоятел-
ствата около прехвърлянето и доброволно е дало
съгласието си;
б) компетентните органи и на двете страни
са постигнали съгласие при определени от тях
подходящи условия.
11. За целите на ал. 10 на този член:
а) държавата—страна по конвенцията, в ко-
ято е прехвърлено лицето, има право и се за-
дължава да го задържи под арест, освен когато
е изрично поискано или разрешено друго от стра-
на на държавата, извършила прехвърлянето му;
б) държавата—страна по конвенцията, в ко-
ято лицето е прехвърлено, е длъжна своевре-
менно да изпълни задължението си за връща-
нето му на държавата, която го е прехвърлила,
съгласно предварително уговореното или дру-
го, за което компетентните органи на двете
държави са се съгласили;
в) държавата—страна по конвенцията, в ко-
ято лицето е прехвърлено, не може да изисква
от държавата, извършила прехвърлянето, да
задейства процедура по екстрадиция за него-
вото връщане;
г) срокът на наказанието на прехвърленото
лице се намалява със съответния период от
време, прекаран в арест в държавата, в която
лицето е прехвърлено.
12. Лицето, което предстои да бъде пре-
хвърлено в съответствие с ал. 10 и 11 на този
член, не може да бъде подлагано на наказател-
но преследване, задържане, наказване или как-
вото и да било друго ограничаване на личната
му свобода на територията на държавата, към
която то се прехвърля, за действия, бездейст-
вия или присъди, наложени преди напускане-
то на територията на държавата, от която ли-
цето е прехвърлено, освен със съгласието на
държавата, която го прехвърля, независимо от
неговата националност.
13. Всяка държава—страна по конвенцията,
следва да определи централен орган, в чиито
правомощия да бъде приемането на молби за
правна помощ и тяхното изпълнение или пре-
пращането им към съответни органи по компе-
тентност. Когато в рамките на дадена държа-
ва—страна по конвенцията, има територия с раз-
лична система за правна помощ, тя може да
определи и отделен централен орган, който да
упражнява в съответния регион или територия
функции, идентични с тези на основния орган.
Централните органи осигуряват бързото и точ-
но изпълнение или прехвърляне по компетент-
ност на получените молби. В случаите, когато
централният орган прехвърли дадена молба по
компетентност, той следва да съдейства за бър-
зото є и точно изпълнение. Генералният секре-
тар на ООН следва да бъде уведомен за опреде-
ления от всяка държава—страна по конвенци-