Държавен вестник, бр. 101, 2005 г., стр. 106

С Т Р .  106
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  101
4.17. Подвижни фази за тънкослойна хромато-
графия:
I. Бутан-1-ол (4.11) : оцетна киселина (4.12) :
вода = 80:20:20 (V/V/V).
II. Хлороформ (4.13) : оцетна киселина (4.12)
=95:5 (V/V).
4.18. 2,6-дихлор-4-(хлоримино)циклохекса-2,5-
диенон, 1 % (M/V) разтвор в етанол (4.10).
4.19. Натриев карбонат, 1 % (M/V).
4.20. Етанол (4.10), 30 % (V/V).
4.21. Динатриев дихидрогенетилендиаминтет-
раацетат, 5 % (M/V).
4.22. Буферен разтвор, рН 7.
В мерителна колба от 1 dm3 (l) се претеглят 27 g
безводен калиев дихидрогенортофосфат и 70 g ди-
калиев хидрогенортофосфат трихидрат. Долива се
с вода до марката.
4.23. Готови плаки за тънкослойна хромато-
графия.
Готови плаки за тънкослойна хроматография с
дебелина 0,25 mm (Kieselgel 60 “Merck” или екви-
валентни). Преди употреба се напръскват с 10 сm3
(ml) реактив (4.21) и се сушат при 80 °С.
5. Апаратура
5.1. 100 сm3 (ml) облодънна колба с гърло на
шлиф.
5.2. Мерителни колби.
5.3. Градуирани пипети, 10 и 5 сm3 (ml).
5.4. Фол-пипети, 20, 15, 10 и 5 сm3 (ml).
5.5. Делителни фунии 100, 50 и 25 сm3 (ml).
5.6. Нагъната филтърна хартия с диаметър 90 mm.
5.7. Ротационен изпарител.
5.8. Обратен хладник с шлиф.
5.9. Спектрофотометър.
5.10. Кювети с дебелина на слоя 10 mm.
5.11. Бъркалка с нагряване.
5.12. Стъклена хроматографска колона с раз-
мери: дължина 160 mm и диаметър 8 mm, с тампон
от стъклен памук в долния край и адаптер за при-
лагане на налягане в горния край.
6. Процедура
6.1. Идентификация
6.1.1. Течни проби
6.1.1.1.Довежда се рН на част от пробата за
изпитване до 7, след което от нея се нанасят 5 и
10 µl върху стартовата линия на предварително
третираната плака за тънкослойна хроматогра-
фия (4.23).
6.1.1.2. Накапват се 10 и 30 µl от стандартния
разтвор (4.15.2) на още две точки на стартовата
линия, след което плаката се поставя в една от
двете подвижни фази (4.17).
6.1.1.3. Когато фронтът на разтворителя се прид-
вижи на 15 сm, плаката се суши при 110 °С (за 15
min). Петната на хинолин-8-ол флуоресцират в
жълт цвят при УВ светлина (366 nm).
6.1.1.4. Плаката се напръсква с разтвор на нат-
риев карбонат (4.19). Изсушава се и се напръсква
с разтвор на 2,6-дихлор-4-(хлоримино) циклохек-
са-2,5-диенон (4.18). Хинолин-8-олът се проявява
като синьо петно.
6.1.2. Твърди проби или кремове
6.1.2.1. 1 g от пробата се диспергира в 5 сm3 (ml)
буферен разтвор (4.22) и се разклаща. След това се
прехвърля с 10 сm3 (ml) хлороформ (4.3) в делител-
на фуния и се разклаща. След отделяне на хлоро-
формения слой водният слой се екстрахира още
два пъти с по 10 сm3 (ml) хлороформ (4.3). Обеди-
нените и филтрувани хлороформени екстракти се
изпаряват почти до сухо в облодънна колба от 100
сm3 (ml) (5.1) на ротационен изпарител (5.7). Оста-
тъкът се разтваря в 2 сm3 (ml) хлороформ (4.3) и от
получения разтвор се нанасят 10 и 30 µl върху пла-
ка за тънкослойна хроматография със силикагел
(4.23) съгласно метода, описан в т. 6.1.1.1.
6.1.2.2. Нанасят се 10 и 30 µl от стандартния
разтвор (4.15.2) на плаката и се продължава по
начина, описан от т. 6.1.1.2 до т. 6.1.1.4.
6.2. Определяне
6.2.1. Течни проби
6.2.1.1. В облодънна колба от 100 сm3 (ml) се
претеглят 5 g от пробата с точност 0,001 g, приба-
вят се 5 сm3 (ml) разтвор на сярна киселина (4.8) и
сместа се изпарява почти до сухо при понижено
налягане и температура 50 °С.
6.2.1.2. Остатъкът се разтваря в 20 сm3 (ml) топла
вода. Прехвърля се в мерителна колба от 100 сm3
(ml). Промива се три пъти с по 20 сm3 (ml) вода.
Долива се до марката с вода и се разбърква.
6.2.1.3. С пипета се вземат 5 сm3 (ml) от разтво-
ра и се поставят в делителна фуния от 50 сm3 (ml)
(5.5). Прибавят се 10 сm3 (ml) Fehling разтвор (4.16).
Медният комплекс на хинолин-8-ола [оксин мед
(ISO)] се екстрахира три пъти с по 8 сm3 (ml) хло-
роформ (4.3).
6.2.1.4. В мерителна колба от 25 сm3 (ml) (5.2) се
събират обединените и филтрирани хлороформе-
ни извлеци. Колбата се долива до марката с хлоро-
форм (4.3) и се разклаща. Измерва се оптическата
плътност на оцветения в жълт цвят разтвор срещу
хлороформ при 410 nm.
6.2.2. Твърди проби или кремове
6.2.2.1. В облодънна колба от 100 сm3 (ml) (5.1)
се претеглят 0,500 g от пробата с точност 0,001 g.
Прибавят се 30 сm3 (ml) бензен (4.2) и 20 сm3 (ml)
солна киселина (4.7). Съдържанието на колбата се
кипи 30 min на обратен хладник при разбъркване.
6.2.2.2. Съдържанието на колбата се прехвърля
в делителна фуния от 100 сm3 (ml) (5.5). Промива
се с 5 сm3 (ml) 1 N солна киселина (4.7). Водната
фаза се прехвърля в облодънната колба (5.1), а
бензеновият слой се промива с 5 сm3 (ml) солна
киселина (4.7).
6.2.2.3. В случай че се получи емулсия, която
затруднява по-нататъшната обработка, 0,500 g от
пробата се смесва с 2 g целит 545 (4.14) за получа-
ване на свободно сипещ се прах. Сместа се прех-
върля на малки порции в стъклена хроматографс-
ка колона (5.12).
След всяко прибавяне пълнежът на колоната
се набива. След като цялата смес се прехвърли в
колоната, тя се елуира със солна киселина (4.13),
така че 10 сm3 (ml) елуат да се получат за около
10 min (ако е необходимо, елуирането може да се
проведе под слабо налягане от азот). По-време на
елуирането трябва да е сигурно, че над пълнежа на
колоната винаги има известно количество солна
киселина. Първите 10 сm3 (ml) от елуата се обра-
ботват по-нататък, както е описано в т. 6.2.2.4.
6.2.2.4. Събраните водни фази (6.2.2.2) или елу-
атът (6.2.2.3) се изпаряват почти до сухо на рота-
ционен вакуум изпарител.