Държавен вестник, бр. 42, 2020 г., стр. 29

БРОЙ  42	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  29  
Бездействието на законодателя продължи­
телно време да реши проблемите, които се 
пораждат при приложението и тълкуването 
на разпоредбата на чл. 151, ал. 2, изр. 3 от 
Конституцията, също не е основание Кон­
ституционният съд по реда на задължител­
ното тълкуване да действа и като позитивен 
законодател.
В заключение приемам, че на посочени­
те по-горе питания, по които пленумът на 
ВАС поиска произнасяне с тълкувателно 
решение, вече е отговорено с предходни тъл­
кувателни решения, а част от поставените 
въпроси налагат отговори, които са извън 
правомощието на КС по чл. 149, ал. 1, т. 1 
от Конституцията, поради което искането 
следваше да бъде отклонено като недопустимо 
и производството по делото – прекратено. 
Такова е положението и по к.д. № 5/2019 г., 
по което КС е сезиран от нелегитимен субект 
с тълкувателно питане по чл. 149, ал. 1, т. 1 
от Конституцията.
Конституционен съдия: 
Гроздан Илиев
СТАНОВИЩЕ И ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдията Георги Ангелов
по конституционно дело № 5/2019 г.
СТАНОВИЩЕ
по първия диспозитив
Съгласен съм с тази част на решението с 
няколко уточнения.
1. Първото е за съотношението между 
правомощията (подведомственостите) на 
Конституционния съд и съдилищата.
Правораздавателният контрол в Конститу­
цията върху публичноправните властнически 
актове почива на два критерия – организаци­
онен (структурен) и функционален. И двата 
са свързани с разделението на властите по 
чл. 8 от Конституцията. 
а. Според организационния критерий кон­
тролът над актовете на законодателната власт е 
за съответствието им с Конституцията (а през 
нейния чл. 4, ал. 1, in fine – и със законите) и 
е поверен на Конституционния съд – чл. 149, 
ал. 1, т. 2 и 4 от нея. Той е над актовете на 
парламента и президента. Контролът над 
актовете и действията на административните 
органи, тоест над изпълнителната власт, е 
възложен с чл. 120, ал. 1 от Конституцията 
на съдилищата. Контролът е за законност – за 
съответствие както с Конституцията, така и 
с останалото законодателство. 
б. Функционалният критерий е в чл. 120, 
ал. 2 на Основния закон. Според него граж­
даните и юридическите лица могат да об­
жалват всички административни актове, 
които ги засягат. Тъй като нямат право на 
конституционна жалба (чл. 150 от Конститу­
цията), обжалването им може да е само пред 
съдилищата. 
в. При едновременното и равнопоставено 
(доколкото нито един не е конституционно 
привилегирован като специална норма или 
по друг някакъв начин) прилагане на двата 
критерия изводът е, че съдилищата контроли­
рат всички административни актове, незави­
симо от това кой е техният издател, докато, 
огледално, Конституционният съд контролира 
актовете на Народното събрание и президента, 
освен ако те са административни. 
По-подробно тази позиция е аргументи­
рана във: становище към Определение № 1 
от 2014 г.; Решение № 15 от 2013 г.; Особено 
мнение към Решение № 14 от 2014 г.
2. Второто уточнение е за съдържанието 
на използваното в решението понятие „не­
нормативни актове“. Решението се отнася не 
само за изцяло ненормативните актове, а и за 
ненормативните части от тях. Всъщност то е 
за всяка разпоредба, която не представлява 
правна норма по критериите на чл. 1а от 
Закона за нормативните актове, независимо 
в какъв контролиран от Конституционния 
съд акт попада.
3. Конституционноправното понятие „не­
валидност“ в решението е равнозначно на 
употребяваното от цивилистиката и адми­
нистративното право понятие „недействител­
ност“ в неговите две форми – нищожност и 
унищожаемост. 
а. Така действието на решението за про­
тивоконституционност е установително при 
невалидната нищожна и конститутивно при 
невалидната унищожаема разпоредба, непред­
ставляваща правна норма. При нищожността 
разпоредбата изначално не е породила правно 
действие, а при унищожаемостта е породила 
такова, но то е премахнато от решението с 
обратна сила – от момента на приемането 
или издаването разпоредбата.
б. Спрямо разпоредба, приета преди вли­
зането в сила на Конституцията, обратното 
действие на унищожаването е частично – само 
за времето на действие на Конституцията. 
Разпоредбата може да є противоречи само от 
момента на влизането є в сила. Настъпилите 
до този момент правни последици се запазват, 
след него отпадат. 
в. „Еднократно действие“ на акта може да 
означава еднократно действие на разпоредбата, 
нейното изпълнение с еднократно действие/
бездействие или и двете едновременно. Когато 
тя еднократно установява трайно правно поло­
жение (правно състояние), действието спрямо 
него на решението на Конституционния съд е 
съгласно направените току-що разграничения.
Като цяло по-точен, струва ми се, би бил 
диспозитив „Обявените от Конституционния 
съд за противоконституционни актове или 
части от актове, които не съдържат правни 
норми, са недействителни от своето приемане 
или издаване“.