Държавен вестник, бр. 104, 2023 г., стр. 21

БРОЙ  104	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  21  
информацията, както е предписано в чл. 213б 
ИК, се „създава неравнопоставеност между 
участниците в един и същи процес – изборния, 
и по тази причина е противоконституционна“. 
По отношение на § 54 ЗИДИК се поддържа, 
че „Приемането на разпоредби, които нямат 
отношение към предложените първоначално 
законопроекти, ерозира доверието и създава 
непредвидимост по отношение на публичните 
правила“, което противоречи на принципа на 
правова държава.
Според проф. д-р Михаил Константинов 
оспорените в искането текстове не са противо­
конституционни, но едновременно отбелязва, 
че в действащия ИК има други разпоредби, 
които са в противоречие с Конституцията.
Конституционният съд, като обсъди до­
водите в искането, постъпилите по делото 
писмени становища и правни мнения, както и 
относимата правна уредба, за да се произнесе, 
съобрази следното:
Оспорените изцяло или частично разпо­
редби на чл. 206, ал. 1 и 3, чл. 212, ал. 4 и 
5, чл. 213б, ал. 1, чл. 213в, чл. 268, ал. 4 и 5, 
чл. 271, чл. 430 ИК (обн., ДВ, бр. 104 от 2022 г.) 
са в обхвата на нормен комплекс, който регу­
лира участието в изборния процес в хипотезата 
на законодателно предоставената възможност 
за реализация на вота на избирателя и чрез 
специализирано техническо устройство за 
машинно гласуване – гласуване с „бюлетина 
за машинно гласуване“. Оспореният § 54 
ЗИДИК (обн., ДВ, бр. 104 от 2022 г.) отменя 
§ 145 ПЗРЗИДИК (обн., ДВ, бр. 39 от 2016 г.; 
изм., бр. 85 от 2017 г., бр. 94 от 2018 г. и бр. 17 
и 21 от 2019 г.), който установява правното 
основание за експериментално дистанционно 
електронно гласуване и предписва механизми­
те за неговото практическо осъществяване в 
изборния процес.
Преобладаващата част от приведените в 
искането доводи, в подкрепа на твърдяната 
противоконституционност на оспорените 
разпоредби от ИК, се основават на конститу­
ционния принцип на равенство и на равното 
избирателно право като основно политичес-
ко право. Поради това Конституционният 
съд намира за подходящо, преди да разгледа 
искането по същество, да очертае накратко 
отправната си позиция в тази материя при 
произнасянето в настоящото производство.
Политическата свобода и политическото 
равенство са базисни ценности и основопо­
лагащи принципи на демокрацията. Те са 
прогласени в основните закони на съвремен­
ните конституционни демокрации, каквато 
е и действащата българска Конституция, и 
на тях се основава Конституционният съд в 
своята практика, включително в материята, 
предмет на искането.
Между свободата и равенството съществува 
вътрешно напрежение, което е присъщ проб-
лем на всяка политическа (както и морална) 
система, изграждана върху повече от една 
ценност. Макар и нерядко те да се предста­
вят като несъвместими, повече от развитите 
демократични общества успяват да съчетават 
по-малка или по-голяма степен на лична 
свобода с мерки, водещи до ограничаване 
ефекта на неравенството по отношение на 
различните категории права, включително и на 
политическите. В една демократична общност 
свободата не е над равенството – йерархична 
по естеството си връзка между тях означава 
налагане върху една група индивиди на волята 
на друга, но също така равенството не е пред 
свободата, тъй като това създава опасност от 
прекомерна интервенция в автономията на 
индивида и авторитарност. Свободата не е 
просто една от ценностите, тя е ценност – пред­
поставка за други ценности, включително 
и за равенството, обсъждано като основно 
право принципно. Това виждане е възприето 
и от българския конституционен законодател, 
което се потвърждава от поставянето на сво­
бодата като общочовешка ценност и принцип 
на демократичния ред, както в Преамбюла, 
така и в нормативната част (чл. 6, конкрети­
зирано в чл. 19, ал. 2, чл. 121, ал. 1 и др.) на 
Конституцията от 1991 г., на един ред, но пред 
равенството, прокламирано като равенство по 
достойнство и права на всички (ал. 1, чл. 6 
от Основния закон възпроизвежда буквално 
текста на чл. 1, изр. първо от Всеобщата дек-
ларация за правата на човека).
Без да навлиза в подробен анализ на широ­
кия спектър позиции и дебати, в политическата 
и правната доктрина и практика, относно сво­
бодата и равенството, Конституционният съд 
отбелязва, че споделя разбирането, че те са в 
динамично равновесие – взаимно се допълват 
и укрепват своя характер на демократичен 
фундамент и пораждащите се във връзка с 
тяхното гарантиране проблеми следва да се 
решават едновременно.
Свободата, както и равенството не са аб­
солютни и те могат да бъдат ограничавани. 
При намеса в свободата въпросът не е дали 
се намаляват възможностите, измежду които 
можем да избираме според собствената си 
воля, а в това дали интервенирането в обхвата 
на свободата е рационално обосновано и е в 
съответствие с едно общо правно правило, на 
което правило всички сме еднакво подчинени 
(т.е. дали конкретната намеса генерира със­
тояние на подчиняване, каквото прави про­
изволната намеса в свободата). На свой ред, 
произволните неравенства и дискриминация 
могат да генерират състояние на господство 
и в такъв случай те противостоят и на равен­
ството, и на свободата, а непосилната цена 
на свободата също я ограничава така, както 
и прякото налагане на една воля над друга.
За настоящото производство е от значение, 
също така, да се припомни, че възприетият 
модел на принципа на равенство в действа­
щия Основен закон, който е в основата на 
конституционната конструкция на равното