Държавен вестник, бр. 13, 2000 г., стр. 21

Б Р О Й 13
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  2 1
МИНИСТЕРСТВО
НА ПРАВОСЪДИЕТО
КОНВЕНЦИЯ
за събиране на доказателства в чужбина по
граждански или търговски дела
(Ратифицирана със закон, приет от ХХХVIII
Народно събрание на 8 септември 1999 г.—ДВ,
бр. 83 от 1999 г. В сила от 22 януари 2000 г.)
Държавите, подписали тази конвенция,
желаейки да улеснят предаването и изпъл-
нението на съдебни поръчки и да осигурят по-
нататъшното сближаване на методите, използ-
вани от тях за тази цел,
загрижени за увеличаване eфективността на
взаимното правно сътрудничество по граждан-
ски или търговски дела,
решиха да сключат за тази цел конвенция и
се споразумяха за следното:
Г л а в а  I
СЪДЕБНИ ПОРЪЧКИ
Член 1
По граждански или търговски дела съдеб-
ният орган на договаряща държава може в съ-
ответствие с нейното законодателство да поис-
ка от компетентните органи на друга договаря-
ща държава посредством съдебна поръчка да
получи доказателства или да се извършат други
съдебни действия.
Съдебната поръчка не може да се използва
за получаване на доказателства, които не са
предназначени за съдебно производство, което
вече е започнало или предстои да започне.
Изразът “други съдебни действия” не се от-
нася до връчването на съдебни актове, нито до
мерките за обезпечение или изпълнение.
Член 2
Всяка договаряща държава определя центра-
лен орган, който поема задължението да получа-
ва съдебните поръчки, идващи от съдебен орган
на друга договаряща държава, и да ги предава на
компетентния орган за изпълнение. Централни-
ят орган е организиран в съответствие със зако-
нодателството на договарящата държава.
Съдебните поръчки се предават на централ-
ния орган на замолената държава без посред-
ничеството на друг орган от тази държава.
Член 3
Съдебната поръчка съдържа следните данни:
а) молещия орган, а при възможност и замо-
ления орган;
b) имената и адресите на страните по делото
и на техните представители, ако има такива;
с) естеството и предмета на делото и кратко
изложение на фактите;
d) доказателствата, които трябва да се полу-
чат, или другите съдебни действия, които тряб-
ва да се извършат.
При необходимост съдебната поръчка съ-
държа още:
е) имената и адресите на лицата, които трябва
да бъдат разпитани;
f) въпросите, които следва да бъдат зададе-
ни на разпитваните лица, или обстоятелствата,
за които те трябва да бъдат разпитани;
g) документите или други обекти на изследване;
h) искане показанията да се дават под клет-
ва или с потвърждение или да се използва ня-
каква специална форма;
i) искане за специален начин или процедура,
които да се приложат в съответствие с чл. 9.
В съдебната поръчка се отбелязват, ако е
необходимо, и сведенията, нужни за прилагане-
то на чл. 11.
Не се изисква легализация или друга подоб-
на процедура.
Член 4
Съдебната поръчка трябва да бъде съставе-
на на езика на замоления орган или да се прид-
ружава от превод на този език.
Независимо от това всяка договаряща дър-
жава приема съдебни поръчки, съставени на
френски или английски език или придружени
от превод на един от тези езици, освен ако не се
е противопоставила на това чрез резервата,
предвидена в чл. 33.
Всяка договаряща държава, която има ня-
колко официални езика и не може поради сво-
ето вътрешно законодателство да приема съ-
дебни поръчки на един от тези езици за цялата
си територия, трябва да определи чрез деклара-
ция езика, на който съдебните поръчки трябва
да се съставят или превеждат, за да могат да се
изпълняват в тези части от нейната територия,
които тя е определила. В случай на неспазване
на задължението, произтичащо от тази декла-
рация, без оправдателни причини, разноските
по превода на езика, който се изисква, са за
сметка на молещата държава.
Всяка договаряща държава може чрез дек-
ларация да посочи езика или езиците, различни
от тези, предвидени в предходните алинеи, на
които трябва да се изготвят и изпращат съдеб-
ни поръчки до нейния централен орган.
Всеки превод, придружаващ съдебна поръч-
ка, трябва да бъде заверен от дипломатически
агент или консулско длъжностно лице, или от
заклет преводач, или от друго лице, овластено
да извършва това в една от двете държави.
Член 5
Ако централният орган прецени, че не са спа-
зени разпоредбите на конвенцията, той уведо-
мява незабавно за това органа на молещата дър-
жава, който му е изпратил съдебната поръчка,
като посочва възраженията си по молбата.
Член 6
В случай че замоленият орган не е компе-
тентен да изпълни съдебната поръчка, той не-
забавно я препраща служебно на компетент-
ния орган на същата държава в съответствие
с разпоредбите на законодателството на тази
държава.