Държавен вестник, бр. 26, 2024 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  26
(ЗНА) постановява, че: „Когато норматив-
ният акт е непълен, за неуредените от него 
случаи се прилагат разпоредбите, които се 
отнасят до подобни случаи, ако това отговаря 
на целта на акта, а ако такива разпоредби 
липсват, отношенията се уреждат съобразно 
основните начала на правото на Република 
България.“ Същото постановява и КС, като 
отрича възстановителното действие при обя-
вяването на противоконституционността на 
нормативен акт.
Съгласно чл. 46, ал. 3 ЗНА наказателна, 
административна или дисциплинарна отговор-
ност не може да се обосновава със запълването 
на празнота в закона, т.е. за непротивоправни 
(незабранени) деяния не се носи наказателна, 
административна, нито дисциплинарна отго-
ворност. Последното обаче не се отнася до 
процесуалните закони, в т.ч. НПК. Празнотите 
в него подлежат на запълване според принци-
пите на наказателния процес и принципите 
(основните начала) на правото.
Отделно стои въпросът, че в случая няма 
празнота в закона. Обратното: невключването 
на „трафика на хора“ сред тежките умишлени 
престъпления означава, че за такива престъп­
ления се допуска сключване на споразумение 
за решаването на делото в досъдебното произ-
водство; както и че от участието в съдебното 
заседание за одобряване на споразумението, 
постигнато вън от това производство, е из-
ключен пострадалият.
IV. От мотивите на определението става 
ясно, че вносителят трябва да изясни при-
ложното поле на правото на Европейския 
съюз и последиците от неговото приложение, 
за да покаже, че необходимостта да отправи 
искането пред КС е възникнала в резултат на 
неуспеха му сам да преодолее противоречието 
между приложимия закон и Конституцията, 
след като е изпълнил правомощията си по 
чл. 5, ал. 4 от Конституцията. Правомощи-
ята на съда по делото обаче не се изчерпват 
с прилагането на правото на Европейския 
съюз, което има приоритет пред нормите на 
вътрешното законодателство. Със същия при-
оритет се ползват и нормите на Европейската 
конвенция за правата на човека (ЕКПЧ), 
както и нормите, произтичащи от другите 
международни договори, които са станали 
част от вътрешното право.
В отправеното искане има позоваване на 
противоречие на оспорените разпоредби с 
ЕКПЧ, като е посочена съответна практика 
на Европейския съд по правата на човека, 
както и противоречие с друг международен 
акт, действащ на територията на Бълга-
рия – Конвенцията на Съвета на Европа за 
борба с трафика на хора, без да е уточнено 
дали тя урежда пряко приложими права на 
гражданите.
В правомощията на съда по делото е да 
преодолее сам противоконституционността 
на съответния вътрешен закон също и като 
прилага пряко Конституцията, когато това е 
възможно.
Когато съдът по делото разполага с пра-
вомощия сам да преодолее противоречието 
на съответната норма от вътрешното зако-
нодателство с международен източник на 
правото, който е в хармония с Конституцията, 
отправянето на искане за обявяване на про-
тивоконституционност на вътрешния закон 
не е необходимост.
Не е необходимост отправянето на искане 
за обявяване на противоконституционност на 
вътрешния закон и когато съдът по делото 
може да приложи Конституцията пряко.
С определенията по допускане на постъп-
ващите от съдилищата искания за обявяване 
на противоконституционност на приложимия 
закон КС може да разграничи точно своите 
от техните правомощия и така да улесни 
правилното приложение от съдилищата на 
чл. 5, ал. 4 от Конституцията, а също и да 
стимулира прякото нейно приложение, когато 
това е възможно.
V. В заключение, към посочените в опреде-
лението предпоставки за надлежно сезиране на 
КС по реда на чл. 150, ал. 2 от Конституцията 
следва да се добавят:
1. задължението на вносителя да изясни 
също приложното поле на ЕКПЧ и нормите, 
произтичащи от другите международни до-
говори, които са станали част от вътрешното 
право, както и последиците от тяхното прило-
жение в материята по предмета на делото, и 
2. изчерпването на възможността вносите-
лят да приложи Конституцията пряко.
Това, че в първите случаи липсва възмож-
ност за отправяне на преюдициално запит-
ване за автономно тълкуване до органите по 
приложението на съответните международни 
договори, не обосновава необходимост от 
отправянето на искане по чл. 152, ал. 2 от 
Конституцията към КС, докато възможност-
та за пряко прилагане на Конституцията 
изключва необходимостта от отправяне на 
такова искане.
Конституционен съдия:  
Борислав Белазелков
СТАНОВИЩЕ
от съдия Атанас Семов
по Определение № 2 от 13.03.2024 г. по к. д. 
№ 8/2024 г.
Първото искане до Конституционния съд 
(КС) от съд от съдебната система по силата 
на чл. 150, ал. 2 от Конституцията, по чиято 
допустимост КС се произнася, предполага очер-
таване поне в общи рамки на разбирането му 
за изискванията, на които трябва да отговаря 
всяко искане от съд. Намирам, че тази задача 
в немалка степен е изпълнена с настоящото 
Определение № 2 по к. д. № 8/2024 г., подкре-