Държавен вестник, бр. 49, 2016 г., стр. 7

БРОЙ  49	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
ефективни правни механизми за защита. 
Като е заключил, че макар и при наличието 
на легитимна цел с оспорената разпоредба се 
създава непропорционално ограничаване на 
основни права, доколкото защитата на наци­
оналната сигурност успешно би могла да бъде 
постигната и без оспореното законодателно 
разрешение, президентът е намерил несъот­
ветствие с чл. 31, ал. 3 и 4 и чл. 48, ал. 1 от 
Конституцията, както и с чл. 15, 48 и 52 от 
Хартата на основните права на Европейския 
съюз и чл. 6, ал. 2 от Конвенцията за защита 
на правата на човека и основните свободи.
Втората оспорена разпоредба е чл. 165, 
т. 7 ЗОВСРБ в частта, с която договорът за 
военна служба се прекратява без предизвес­
тие и военнослужещият се освобождава от 
военна служба при отказ за издаване и при 
отнемане на разрешението за достъп до кла­
сифицирана информация. Вносителят излага 
съображенията си за правните последици от 
нейното приложение и счита, че в хипотезата 
на чл. 40, ал. 1, т. 5 ЗЗКИ нормата регламен­
тира непропорционална мярка, ограничаваща 
правото на труд, и следователно противоречи 
на чл. 4, ал. 1, чл. 16, чл. 48, ал. 1, чл. 56 
от Конституцията и на чл. 4 от Конвенция 
№ 111 относно дискриминацията в областта 
на труда и професиите, по която Република 
България е страна.
С определение от 24.11.2015 г. Конституци­
онният съд е допуснал искането за разглеждане 
по същество. Като заинтересувани страни в 
производството по делото са конституирани: 
Народното събрание, Министерският съвет, 
министърът на отбраната, Върховният каса­
ционен съд, Върховният административен съд, 
главният прокурор, Държавната агенция за 
национална сигурност, Държавната комисия 
по сигурността на информацията, Висшият 
адвокатски съвет, Българската офицерска 
легия „Раковски“, Сдружението на жените 
военнослужещи, Съюзът на офицерите и сер­
жантите от запаса и резерва, Съюзът на юрис­
тите в България, Асоциацията за европейска 
интеграция и права на човека, Фондацията 
„Български адвокати за правата на човека“, 
Фондацията „Институт отворено общество“ 
и Институтът за модерна политика.
От постъпилите по делото писмени стано­
вища на заинтересуваните страни мотивирана 
позиция за цялостната основателност на ис­
кането на президента и неговото уважаване 
са изразили Българската офицерска легия 
„Раковски“ и Съюзът на офицерите и сержан­
тите от запаса и резерва. Като са подкрепили 
съображенията в искането, са аргументирали 
позиция, че оспорените норми на ЗЗКИ и 
ЗОВСРБ не осигуряват дължимата, задъл­
жителна и съответна на конституционните 
стандарти съразмерност на ограничаването 
на правата на обвиняемия и не гарантират 
правото на защита. Освен това накърняват и 
презумпцията за невиновност до доказване на 
вината на всяко лице, обвинено в престъпление 
в съответствие със закон. Порок на оспореното 
законодателно разрешение те са намерили и 
в обстоятелството, че органът, компетентен 
да издаде (респ. да отнеме) разрешението за 
достъп до класифицирана информация, действа 
при условията на обвързана компетентност и 
не разполага с правомощието да преценява 
дали конкретното образувано наказателно 
производство се отразява върху надеждност­
та на лицето и достъпът до класифицирана 
информация ще доведе до застрашаване на 
националната сигурност и обществения ред, 
отнесено към всеки конкретен случай.
Висшият адвокатски съвет е аргументирал 
становище за основателност на искането, 
излагайки съображения, че оспореното огра­
ничение, уредено в чл. 40, ал. 1, т. 5 ЗЗКИ, не 
съответства на критерия за пропорционалност 
и не осигурява съблюдаването на презумпци­
ята за невиновност.
Министерският съвет, министърът на от­
браната, Държавната агенция „Национална 
сигурност“ и Сдружението на жените военно­
служещи са депозирали писмени становища, 
че искането на президента е основателно в 
частта му, с която се оспорва чл. 40, ал. 1, 
т. 5 ЗЗКИ, и неоснователно в останалата – от­
носно разпоредбата на чл. 165, т. 7 ЗОВСРБ. 
Подкрепили са съображенията в искането в 
частта относно разпоредбата на чл. 40, ал. 1, 
т. 5 ЗЗКИ – за нарушаване на презумпцията за 
невиновност, установена с нормата на чл. 31, 
ал. 3 на Основния закон, развита с разпоред­
бата на чл. 16 от Наказателно-процесуалния 
кодекс (НПК), и несъобразяване с изискването 
за пропорционалност при ограничаването на 
основни права на гражданите. Акцентира се 
и върху липсата на ефективни механизми за 
защита срещу неблагоприятните последици в 
резултат на приложението на оспорената норма.
Посочените заинтересувани страни са изра­
зили и позиция, че искането е неоснователно 
в частта, отнасяща се до чл. 165, т. 7 ЗОВСРБ, 
тъй като отказът за издаване на разрешение 
за достъп до класифицирана информация или 
неговото отнемане може да бъде постановен 
и на множество други основания, различни 
от това по чл. 40, ал. 1, т. 5 ЗЗКИ. Обобщено, 
според тях установяването на противоконсти­
туционност на последната разпоредба, с оглед 
визираното в нея основание за прекратяване 
на договора за военна служба и освобождава­
нето на военнослужещия без предизвестие, ще 
изключи прилагането на чл. 165, т. 7 ЗОВСРБ 
в тази му част, с което практически ще се 
реши и конституционният проблем, поставен 
в искането на президента.
Съюзът на юристите в България е изразил 
становище, че искането на президента е изцяло 
неоснователно и следва да бъде отхвърлено. 
Намерил е корелация в законовите изис­
квания за липса на осъждане за умишлено 
престъпление от общ характер (чл. 40, ал. 1,