Държавен вестник, бр. 50, 2025 г., стр. 40

СТР.  40	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  50
Вносителят изтъква, че „принципът на 
правовата държава (чл. 4, ал. 1 от Консти­
туцията), отнесен към мандата, означава, че 
следва да има еднакво отношение и разбиране 
за всички държавни органи що е мандат и срок 
на мандат. […] При противоконституционно 
ограничение в упражняването на правомо­
щия на орган на държавна власт се засяга 
принципът на правовата държава, тъй като 
волята на суверена определеният в закон орган 
да осъществява функциите си за определен 
период от време е засегната“.
Вносителят посочва, че „[п]ри постановява­
не на противоконституционен акт от страна на 
законодателя, като е възможна и поредица от 
такива актове, фактически и от правна страна 
се отнемат признатите от закона правомощия 
на орган на изпълнителната власт за периода 
до прогласяване на противоконституционност 
на акта или за по-дълъг период. Това е тежко 
нарушение на принципа на разделение на 
властите и води до неправомерно лишаване 
от упражняването на мандата като период 
от време. Посоченото съставлява и засягане 
на независимостта на органите на държавна 
власт, както в случая е примерът с оператив­
ния постоянен орган на управление на НЗОК, 
последната по своето устройство е независим 
публичен осигурителен фонд и управлява 
здравните вноски и достъпа до здравна грижа 
на гражданите в страната“.
Вносителят твърди, че „правилото на 
чл. 11, ал. 1 от Конституцията, установяващо 
принципа на политическия плурализъм, също 
има отношение към мандатността. […] Той 
е връзката на „свободното волеобразуване 
у народа към организираната държавност“, 
отразява политическото въздействие върху 
държавноправния живот и неговата организа­
ция и осигуряване на алтернативни решения 
и модели“.
Изводът на вносителя е, че „[в] случай че 
се приеме, че периодът от време на проти­
воконституционно отнемане на правомощия 
срокът на мандата на органа на управление 
продължава да тече, ще се достигне до зачи­
тане на последиците и придаване на резултат 
на противоконституционния акт, което засяга 
основния принцип на законност при упражня­
ването на държавното управление в страната 
и незачитане на конституционния ред“.
Вносителят смята, че искането „е допусти­
мо, доколкото до момента няма тълкувателно 
произнасяне на Конституционния съд относно 
неправомерното препятстване упражняване на 
мандат на държавен орган с противоконсти­
туционен акт и отражението върху неговото 
времетраене като мандат“.
За да се произнесе по искането, Съдът 
следва да прецени наличието на предпос­
тавките за допустимост при упражняване на 
правомощието му по чл. 149, ал. 1, т. 1 от 
Конституцията.
Съдът приема, че предметът на отправено­
то искане на 48-те народни представители с 
вх. № 92 КД от 7.02.2025 г. е да се даде отго­
вор на въпроса: „Намалява ли се времето на 
упражняване на правомощията на държавен 
орган спрямо определения в закон мандат в 
случай на отстраняването му от длъжност 
с акт, обявен за противоконституционен, в 
светлината на разпоредбите на чл. 4 КРБ, 
чл. 8 КРБ и чл. 11, ал. 1 от Конституцията 
на Република България“.
Тълкувателното правомощие на Консти­
туционния съд по чл. 149, ал. 1, т. 1 от Кон­
ституцията изрично е ограничено само до 
разпоредби на Конституцията. То е насочено 
към изясняване на точния смисъл на кон­
ституционни разпоредби с установяване на 
задължителност на даденото им тълкуване. 
Съдът няма правомощието да тълкува раз­
поредби на закони, включително и такива, 
с които се създават органи на публичната 
власт и в които се определят условията за 
упражняване на правомощията им.
Искането е направено в контекста на 
конкретно освобождаване на управителя 
на Националната здравноосигурителна каса 
(НЗОК) Станимир Боянов Михайлов с Реше­
ние на 49-ото Народно събрание от 17.04.2024 г. 
(ДВ, бр. 35 от 2024 г.), което е обявено за 
противоконституционно с Решение № 15 от 
2024 г. по к.д. № 18/2024 г. на Конституцион­
ния съд. Въз основа на тази конкретна фак­
тическа обстановка е формулиран въпросът, 
поставен от вносителя. Органите на управле­
ние на НЗОК са посочени в чл. 6, ал. 3 от 
Закона за здравното осигуряване (обн., ДВ, 
бр. 70 от 1998 г.; посл. изм., бр. 25 от 2025 г.) 
(ЗЗО) – надзорен съвет (колегиален орган), 
управител и подуправител (еднолични органи), 
като в закона се разграничават компетентност­
та им и конкретните им правомощия. За всеки 
от тях в закона е предвиден редът за избиране 
на персоналния състав, условията за заемане 
на длъжност, мандат, предпоставки относно 
предсрочното прекратяване на мандата. На­
родното събрание упражнява правомощието 
си да избира управителя и подуправителя на 
НЗОК въз основа на разпоредбата на чл. 84, 
т. 8 от Конституцията, с която то е овластено 
„да избира ръководителите [...] и на други 
институции, определени със закон“.
Националната здравноосигурителна каса 
не е държавен орган, установен в Конститу­
цията, а институция, създадена на основание 
чл. 16, ал. 1 ЗЗО с първоначалното му обна­
родване в ДВ, бр. 70 от 1998 г. На нея като 
институция, създадена със закон, се възлагат 
функции, а на органите є на управление се 
възлага компетентност за осъществяването