Държавен вестник, бр. 83, 2021 г., стр. 7

БРОЙ  83	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
недоверие или неуспешен вот на доверие; при 
гласуване оставка на министър-председателя 
или на цялото правителство; при смърт на 
министър-председателя. 
Следователно фигурата на „правителство в 
оставка“ принадлежи към нормалното битие 
на парламентаризма. То е един постоянен 
елемент от конституционната държава, който 
присъства поради принципа за непрекъсвае­
мост в държавното управление. В този смисъл 
парламентарно решение, с което се парализира 
част от дейността на правителство в оставка, 
представлява пряко отрицание на изискване­
то за непрекъсваемост като основно начало, 
върху което е изградено функционирането на 
изпълнителната власт и според което в нито 
един момент управлението на държавата не 
може и не бива да се блокира.
Конституционният съд държи сметка, че 
действащият конституционен модел не осигу­
рява на отделните власти пълна и абсолютна 
независимост една от друга. Напротив, той е 
конструиран по начин, осигуряващ равновеси­
ето и баланса помежду им така, че самостоя­
телността да не изключва сътрудничеството, а 
контролът и възпирането – взаимодействието. 
В досегашната си практика Конституционният 
съд нееднократно е подчертавал, че принци­
път за разделение на властите не изгражда 
непреодолима преграда между учредените 
власти и не следва да се разбира като абсо­
лютно сепариране на всяка от трите власти, 
съществуването на всяка от тях сама за себе 
си и изолирането є от другите две (Решение 
№ 8 от 2006 г. по к.д. № 7/2006 г., Решение № 8 
от 2005 г. по к.д. № 7/2005 г.). Никоя работеща 
конституционна система не предвижда и не 
осигурява абсолютна независимост на която 
и да е от трите власти, защото необходимото 
равновесие се постига чрез взаимно възпира­
не. Ето защо оптималното функциониране на 
учредените власти предполага взаимодействие 
и сътрудничество между тях.
Като разделя държавната власт на зако­
нодателна, изпълнителна и съдебна, от една 
страна, и установява такава система на раз­
пределение на правомощията между отделните 
висши държавни органи, при която наред с 
типичните за титуляря на съответната власт 
правомощия му предоставя и правомощия, 
с чиято помощ да балансира другите власти, 
без да бъде обаче в състояние в същото време 
да ги подчинява, от друга, Конституцията 
категорично заявява, че последователно и в 
дълбочина се придържа към началото на раз­
деление на властите. Взаимодействието между 
висшите държавни органи се обективира в 
известно разумно изземване на функциите на 
друга власт, но само в рамките, предоставе­
ни по конституционен път, така че да не се 
стигне до заличаване или преодоляване на 
принципа на разделение на властите в името 
на неговия антипод – единството на властта. 
Установеният от Основния закон предел на 
взаимодействие на властите изключва начин 
на взаимоотношения между тях, при който 
с решение на парламента се спира макар и 
временно изпълнението на компетенции, от­
редени по Конституцията за други държавни 
органи. Конституцията залага на взаимодейст­
вието и сътрудничеството между властите, 
като същевременно не допуска ограничаване 
с акт на една от тях на правомощия, които 
очертават конституционния облик на другите 
власти. Тези два подхода не си противоречат, 
а взаимно се допълват и в своята цялост из­
разяват модерното разбиране на принципа на 
разделение на властите, основано на сътруд­
ничество и взаимодействие, от една страна, и 
независимост, от друга, като конституционна 
гаранция за дейността и зачитането на вис­
шите органи на държавата в качеството им 
на носители на компетентност, предоставена 
им от Конституцията.
С оглед на изложеното съдът приема, че 
е недопустимо с решение на Народното съб­
рание временно да се спира изпълнението 
на установени от Конституцията и развити 
в законите правомощия на президента, на 
изпълнителната власт, включително и когато 
Министерският съвет изпълнява функциите 
си в условията на чл. 111, ал. 3 от Конститу­
цията, на други държавни органи, установени 
от Основния ни закон, и на съдебната власт.
2. По искането за установяване на противо­
конституционност на Решение на Народното 
събрание от 22 април 2021 г. за налагане на 
мораториум върху определени действия на 
държавните органи:
Съгласно т. 2 от Решението на Народното 
събрание от 22 април 2021 г. за налагане на 
мораториум върху определени действия на 
държавните органи мораториумът се налага 
до избирането на нов Министерски съвет или 
назначаването на служебно правителство. 
С Указ № 129 на президента на Републиката 
от 10 май 2021 г. (ДВ, бр. 39 от 12.05.2021 г.) 
е назначено служебно правителство от 
12 май 2021 г.
С назначаването на служебно правителство 
е преустановено действието на оспореното 
по настоящото дело решение, което води до 
отпадане на предмета на делото в тази му 
част. Това е така, защото оспореното решение 
има нормативен характер и съгласно чл. 151, 
ал. 2 от Конституцията настоящото решение 
действа ex nunc (вж. Решение № 3 от 2020 г. 
по к.д. № 5/2019 г.). Поради това и съгласно 
разпоредбата на чл. 25, ал. 2 от Правилника 
за организацията на дейността на Конститу­
ционния съд искането в тази част следва да 
бъде отклонено като недопустимо. 
Воден от горното, Конституционният съд