Държавен вестник, бр. 75, 2006 г., стр. 96

С Т Р .  96
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  75
Допълнителни разпоредби
§ 51. Навсякъде в наредбата думите “фито-
санитарен паспорт” се заменят с “фитосанита-
рен (растителен) паспорт” и думите “ръково-
дителят на НСРЗ” се заменят с “генералният
директор на НСРЗ”.
§ 52. С тази наредба се въвеждат:
1. Директива на Комисията 94/3/ЕО от 21
януари 1994 г., въвеждаща процедура за ноти-
фикация на залавяне на пратка или вредител от
трети страни, представляващ неизбежна фито-
санитарна опасност.
2. Директива на Комисията 93/51/ЕЕО от
24.VI.1993 г., установяваща правилата за тран-
спортиране на някои растения, растителни
продукти или други стоки през защитена зона
и за транспортирането на растения, растител-
ни продукти или други стоки, произхождащи
от и транспортирани вътре в защитената зона.
3. Директива на Комисията 98/22/ЕО от 15
април 1998 г., определяща минималните усло-
вия за провеждане на проверки за растително
здраве в Общността, на инспекционните посто-
ве, различни от тези по местоназначение—на
растения, растителни продукти и други обекти,
идващи от трети страни.
4. Директива на Комисията 92/105/ЕЕС от 3
декември 1992 г., въвеждаща степен на стан-
дартизация за растителни паспорти,  използва-
ни за движение на определени растения, рас-
тителни продукти или други обекти в Общност-
та, и въвеждаща детайлните процедури, свър-
зани с издаването на такива растителни пас-
порти, и условията и детайлните процедури за
тяхната смяна.
5. Директива на комисията 92/70/ЕЕС от
30.VII.1992 г., утвърждаваща подробните пра-
вила за надзор, който да се извършва с цел приз-
наването на защитени зони в Общността.
6. Директива на Комисията 92/90/EEC от
3 ноември 1992 г., въвеждаща задължения,
на които са обект производители и вносите-
ли на растения, растителни продукти и други
стоки, и въвеждаща детайлите по тяхната ре-
гистрация.
7. Директива на Съвета  2000/29/ЕС от 8 май
2000 г. за защитните мерки срещу въвеждането
в Общността на вредители по растенията или
растителните продукти и срещу тяхното раз-
пространение в Общността.
Заключителна разпоредба
§  53. Наредбата влиза в сила от 1 януари 2007 г.
За министър: Б. Абазов
60009
МИНИСТЕРСТВО
НА ФИНАНСИТЕ
НАРЕДБА № Н-11
от 24 август 2006 г.
за възстановяване на платен данък върху до-
бавената стойност на чуждестранни лица, ус-
тановени и регистрирани за целите на данък
върху добавената стойност на територията на
Общността
Чл. 1. С тази наредба се определят редът и
документите за възстановяване на правомерно
начисления данък върху добавената стойност
на чуждестранни лица, установени и регистри-
рани за целите на данък върху добавената стой-
ност в друга държава—членка на Общността,
за закупените от тях стоки, получените услуги
и осъществен внос на територията на страната.
Чл. 2. (1) “Чуждестранно лице” по смисъла
на тази наредба е данъчно задължено лице по
смисъла на чл. 3 от Закона за данък върху доба-
вената стойност, за което в периода, за който се
отнася искането за възстановяване на данъка,
са налице едновременно следните условия:
1. лицето няма седалище и адрес на управле-
ние, постоянен обект, постоянен адрес или оби-
чайно пребиваване на територията на страната;
2. лицето не е извършило доставки на стоки
и/или услуги с място на изпълнение на терито-
рията на страната съгласно Закона за данък
върху добавената стойност с изключение на
доставки на:
а) транспортни услуги и услуги, свързани с
международен транспорт по смисъла на чл. 30 и
31 от Закона за данък върху добавената стойност;
б) стоки и услуги, за които данъкът е изискуем
от получателя по доставката съгласно чл. 82, ал. 2
от Закона за данък върху добавената стойност;
3. лицето е регистрирано за целите на данък
върху добавената стойност в държавата член-
ка, където е установено.
(2) Лицето по ал. 1 има право да му бъде
възстановен начисления от доставчик—регис-
трирано по Закона за данък върху добавената
стойност лице, данък върху добавената стой-
ност за получени от него стоки и услуги по об-
лагаема доставка и осъществен от него внос в
периода, за който се отнася искането за възста-
новяване по чл. 3, ал. 1, т. 1, когато:
1. стоките и услугите се използват за целите
на извършваните от лицето облагаеми доставки
в държавата членка, където лицето е установе-
но, които биха били с право на данъчен кредит,
ако се извършват на територията на страната;
2. стоките и услугите се използват за извър-
шване на доставки по чл. 30 и чл.31 от Закона за
данък върху добавената стойност.
(3) Правото на възстановяване по ал. 2 не е
налице, когато начисленият от доставчик—ре-
гистрирано по Закона за данък върху добавена-