Държавен вестник, бр. 91, 2010 г., стр. 2

СТР.  2	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  91
ОФИЦИАЛЕН РАЗДЕЛ
ПРЕЗИДЕНТ
НА РЕПУБЛИКАТА
УКАЗ № 311
На основание чл. 129, ал. 2 от Конститу­
цията на Република България
П О С Т А Н О В Я В А М :
Назначавам Георги Димитров Колев за 
председател на Върховния административен 
съд на Република България.
Издаден в София на 17 ноември 2010 г. 
Президент на републиката: Георги Първанов
Подпечатан с държавния печат.
Министър на правосъдието:
Маргарита Попова
9272
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 12
от 11 ноември 2010 г.
по конституционно дело № 15 от 2010 г.
Конституционният съд в състав: предсе­
дател: Евгени Танчев, и членове: Емилия 
Друмева, Владислав Славов, Димитър То­
кушев, Благовест Пунев, Пламен Киров, 
Красен Стойчев, Георги Петканов, Ванюшка 
Ангушева, Цанка Цанкова, Стефка Стоева, 
Румен Ненков, при участието на секретар-про­
токолиста Гергана Иванова разгледа в закрито 
заседание на 11 ноември 2010 г. конституционно 
дело № 15 от 2010 г., докладвано от съдията 
Ванюшка Ангушева.
Производството е по чл. 149, ал. 1, т. 2 и 
4 от Конституцията на Република България 
(Конституцията).
Делото е образувано на 02.8.2010 г. под № 15 
по искане на президента на Република България 
(чл. 150, ал. 1 от Конституцията). Президентът 
сезира Конституционния съд с искане за уста­
новяване на противоконституционност и несъ­
ответствие с международни договори, по които 
България е страна, и противоречие с правото 
на Европейския съюз на § 3е от Кодекса на 
труда (§ 20, т. 2 от Закона за изменение и до­
пълнение на Кодекса на труда – ЗИДКТ – ДВ, 
бр. 58 от 2010 г.) и § 8а от Закона за държавния 
служител (§ 21, т. 5 ЗИДКТ).
На 2.08.2010 г. под № 16/2010 г. е образувано 
дело по искане на петдесет и един народни 
представители от 41-ото Народно събрание на 
основание чл. 149, ал. 1, т. 2 и 4 във връзка 
с чл. 150, ал. 1 от Конституцията. Народни­
те представители искат от Конституционния 
съд да обяви за противоконституционни и 
несъответстващи на международни договори 
чл. 176, ал. 3 от Кодекса на труда – КТ (§ 8 
ЗИДКТ – ДВ, бр. 58 от 2010 г.); чл. 224, ал. 1 
КТ (§ 11 ЗИДКТ); § 3е в преходните разпоредби 
на КТ (§ 20, т. 2 ЗИДКТ); чл. 59, ал. 5 от За­
кона за държавния служител – ЗДС (§ 21, т. 3 
ЗИДКТ); чл. 61, ал. 2 ЗДС (§ 21, т. 4 ЗИДКТ); 
§ 8а в преходните и заключителните разпоредби 
на ЗДС (§ 21, т. 5 ЗИДКТ).
При разглеждане на к.д. № 15/2010 г. и к.д. 
№ 16/2010 г. Конституционният съд констатира 
идентичност в една част на исканията на пре­
зидента и народните представители, а именно 
оспорените §3е КТ и §8а ЗДС, а останалата част 
на исканията на народните представители са 
по правна уредба, пряко свързана с идентич­
ния предмет по делото, и се отнася също до 
промени в КТ и ЗДС. Сходство в исканията по 
двете дела има и по отношение съобразяване 
на атакуваните норми с международни правни 
източници. Поради това Конституционният 
съд с определение от 21.09.2010 г. допуска за 
разглеждане по същество двете искания – на 
президента и на народните представители, 
като присъедини к.д. № 16/2010 г. към к.д. 
№ 15/2010 г. за съвместно разглеждане и ре­
шаване по същество.
Президентът твърди в искането, че § 3 КТ 
и § 8а ЗДС, с които се определя, че неизполз­
ваният до 1 януари 2010 г. платен годишен 
отпуск от предходни календарни години може 
да се ползва само до 31 декември 2011г., са 
противоконституционни, тъй като противоречат 
на чл. 57, ал. 1 от Конституцията, предвиждаща 
че „основните права на гражданите са неот­
меними“. Освен това твърди, че атакуваните 
правни норми противоречат на чл. 57, ал. 2 
от Конституцията, забраняващ злоупотреба с 
права, в случая – от работодатели и органи 
по назначаването. Президентът счита, че има 
противоречие и с чл. 6, тъй като новата прав­
на уредба с процесните норми не се отнася за 
държавните служители в армията, полицията, 
Държавната агенция „Национална сигурност“ и 
по този начин се накърнява конституционният 
принцип за равенство на гражданите пред за­
кона. Посочва и противоречие с чл. 4 от Кон­
ституцията – принципа на правовата държава, 
който изисква правна сигурност и предвидимост, 
както и с принципа на социалната държава по 
абз. 5 от Преамбюла на Конституцията.
Народните представители обръщат внимание 
на това, че правото на отпуск е основно кон­
ституционно право и затова на основание на 
чл. 57, ал. 1 от Конституцията е неотменимо. 
Посочват, че не е налице обстоятелство по 
чл. 57, ал. 3 от Конституцията за ограничаване 
на правото. Те считат, че с § 3е от преходните