Държавен вестник, бр. 101, 2020 г., стр. 9

БРОЙ  101	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
на гражданите срещу неправомерни посе-
гателства. В становището се приема и че 
оспорената уредба кореспондира с първона-
чалните цели и обхват на Закона за мерките 
и действията по време на извънредното по-
ложение, обявено с решение на Народното 
събрание от 13 март 2020 г., и за преодоляване 
на последиците.
Комисията за защита на личните данни 
приема, че доколкото оспорените разпо-
редбите се отнасят до определяне само на 
местонахождение, но не и до проследяване 
на контакти и сравняване на информация 
от други субекти на данни, то същите не 
противоречат на европейската практика за 
защита на личните данни.
Проф. д-р Дарина Зиновиева поддържа в 
представеното правно мнение, че оспореният 
нормен комплекс не е противоконституцио-
нен. Посочва, че чрез оспорваните разпоред-
би, разгледани в светлината и на относимите 
такива в ЗЗ, законодателят прецизно в рам-
ките на минималното навлизане в личния 
живот на физическото лице е предвидил 
процесуален способ в производството по при-
нудително изпълнение на административен 
акт, издаден на основание чл. 61 ЗЗ, когато 
адресатът му не го изпълнява доброволно.
Комисията за регулиране на съобщенията 
не изразява категорична позиция за съответ-
ствието на оспорените разпоредби на ЗЕС с 
Конституцията и подкрепя всяка мярка, която 
е съобразена с конституционно признатите 
права и свободи на българските граждани, 
и по-специално с конфиденциалността на 
електронните съобщения като частен случай 
на свободата и тайната на кореспонденцията 
по чл. 34, ал. 1 от Конституцията на Репу-
блика България.
Конституционният съд, като обсъди до-
водите в искането, постъпилите по делото 
писмени становища и правни мнения, както 
и относимата правна уредба, за да се про-
изнесе, взе предвид следното:
С § 41 от преходните и заключителните 
разпоредби (ПЗР) на Закона за мерките и 
действията по време на извънредното по-
ложение, обявено с решение на Народното 
събрание от 13 март 2020 г., и за преодоля-
ване на последиците (загл. доп. – ДВ, бр. 44 
от 2020 г., в сила от 14.05.2020 г.) се правят 
допълнения в четири разпоредби на Зако-
на за електронните съобщения, а именно: 
чл. 251б, ал. 2, чл. 251в, ал. 2, чл. 251г, ал. 4 
и чл. 251г1, ал. 1, 3 и 4. 
Към настоящия момент § 41 ПЗР на ви-
зирания по-горе закон е влязъл в сила (спо-
ред § 52 ПЗР § 41 влиза в сила от деня на 
обнародване на закона в ДВ – 24.03.2020 г.), 
като разпоредбите в него са инкорпори-
рани в съответните разпоредби от Закона 
за електронните съобщения – предмет на 
атакуване пред Конституционния съд, а 
именно: чл. 251б, ал. 2, изречение трето, 
чл. 251в, ал. 2, изречение второ, чл. 251г, 
ал. 5 (предишна ал. 4) относно думите „и 
в случаите по чл. 251б, ал. 2, изречение 
трето“ и чл. 251г1, ал. 1, изречение второ, 
ал. 3 и 4 относно думите „и чл. 251в, ал. 2, 
изречение второ“.
Посочените оспорвани законови разпоред-
би имат отношение към правната уредба на 
запазване на трафичните данни и достъпа 
до тях, съдържаща се в Закона за електрон-
ните съобщения, и следва да се разглеждат 
като единен нормен комплекс, въведен във 
връзка с пандемията от COVID-19 и свързан 
с нуждите на принудителното изпълнение на 
задължителната изолация и/или болнично 
лечение на лица по чл. 61 ЗЗ, които са от-
казали или не изпълняват задължителната 
изолация и лечение. 
Предприятията, предоставящи електронни 
съобщителни мрежи и/или услуги, съхраня-
ват за срок от шест месеца данни, създадени 
или обработени в процеса на тяхната дейност, 
които са необходими за конкретните цели, 
изброени в шест пункта в чл. 251б, ал. 1 ЗЕС. 
Тези трафични данни дават информация за 
това кой, кога, откъде и с кого е разменял 
електронни съобщения или е провеждал 
разговори по мобилен телефон. Достъпът 
до данните по чл. 251б, ал. 1, т. 6 като част 
от трафичните данни води до установяване 
на идентификатор на ползвани клетки, т. е. 
определяне на местоположението на дадено 
лице. Данните, разкриващи съдържанието 
на пренасяните електронни съобщения – ко-
респонденцията и разговорите не са предмет 
на уредбата, свързана със запазването и 
достъпа до данни за трафика на електронни 
съобщения, а се регламентира от Закона за 
специалните разузнавателни средства. 
Посредством достъпа до данни за трафи-
ка на електронни съобщения, предмет на 
конкретната обсъждана хипотеза, относно 
даден потребител може да се разкрие не-
говото движение и контакти в течение на 
продължителен период от време – шестме-
сечен период, посочен в ал. 1 на чл. 251б 
ЗЕС и относим за всички законови хипотези, 
изброени в ал. 2 на чл. 251б ЗЕС.
Атакуваната промяна в чл. 251б, ал. 2, 
изречение 3 ЗЕС предвижда данните, съх-
ранявани от предприятията, предоставящи 
обществени електронни съобщителни мрежи 
и/или услуги, необходими за установяване на 
идентификатор на ползваните клетки, освен