Държавен вестник, бр. 66, 2024 г., стр. 58

СТР.  58	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  66
уредба е единственият източник на правния 
статус и на режима на функциониране на този 
орган, доколкото препращащата разпоредба 
на чл. 133 от Конституцията не предписва 
законодателната уредба на организацията и 
дейността на Общото събрание и не съдържа 
конституционни стандарти, които да бъдат 
следвани от законодателя. 
Обсъжданата конституционна промяна в 
чл. 130б, ал. 4, изр. второ, т. 2, 3 и 4 проти­
воречи на изискването за такава организация 
на управлението на съдебната власт, която 
да бъде гарант за нейната независимост като 
конституционно установена ценност (чл. 117, 
ал. 2, изр. първо). Същото е относимо и за 
разпоредбите на чл. 130б, ал. 2, т. 12 и ал. 3, 
т. 12, които поради своята неяснота пораждат 
риск от напрежение в отношенията между 
властови структури при управлението на не­
движимите имоти, предоставени на съдебната 
власт, и по този начин създават предпоставки 
за затрудняване на дейността на тази власт.
В обобщение следва да се подчертае, че 
неясната правна уредба на конституционно 
ниво на един или друг аспект на съдебната 
власт, която уредба се приема да създава ос­
новите на правния режим на една от трите 
власти в държавата, е съществено наруше­
ние на принципа на правовата държава във 
формален смисъл. Посочените разпоредби 
нарушават също така и принципа на разде­
ление на властите и оставят определянето 
на статуса на конституционно въведен орган 
на държавата и на правния ефект на прие­
маните от него актове изцяло на преценката 
на неговия конкретен персонален състав във 
всеки отделен момент – представители на 
съдебната и на законодателната власт, което 
поражда риск от произвол при упражняването 
на държавната власт.
Поради изложеното Конституционният съд 
намира, че промените в чл. 130б, ал. 1, ал. 2, 
т. 12, ал. 3, т. 12 и ал. 4, изр. второ, както 
са въведени с § 17 ЗИД на Конституцията, 
следва да бъдат обявени за противоконсти­
туционни като невалидни.
в) Състав на органите, които кадрово и 
административно обезпечават съдебната власт
С § 16 е въведено изменението на чл. 130а, 
ал. 1 и 2, чрез което се определя съставът 
на Висшия съдебен съвет и на Висшия про­
курорски съвет. В сравнение с установения 
преди изменението състав на съдийската и 
на прокурорската колегия – чл. 130а, ал. 3 и 
4, се установява разлика в разпределението 
на членовете на двата съвета, избирани от 
Народното събрание и от съдите, прокурорите 
и следователите. 
Състав на Висшия съдебен съвет
Според въведеното изменение Висшият съ­
дебен съвет се състои от 15 членове, от които 
двама по право – председателят на Върховния 
касационен съд и председателят на Върховния 
административен съд – и 13 изборни, от които 
осем, „избирани пряко от съдиите от всички 
съдилища“, и петима, избирани от Народното 
събрание. При сравнение със състава на съ­
дийската колегия на Висшия съдебен съвет се 
установява увеличение с двама на членовете, 
избирани от съдиите, и намаление с един на 
членовете, избирани от Народното събрание. В 
мотивите на проекта на Закона за изменение 
и допълнение на Конституцията (вх. № 49-354-
01-83 от 28.07.2023 г.) предложената промяна е 
мотивирана с „укрепване на независимостта 
на съдиите, които получават възможност за 
реално самоуправление в един реконструиран 
Висш съдебен съвет при зачитане на публич­
ния интерес“, както и че „по този начин се 
изпълняват стандартите за независимо адми­
нистриране на съдебната власт“. 
Историческият преглед на развитието на 
нормативната уредба на органа, осигуряващ 
кадровото и административното обезпечаване 
на съдиите, прокурорите и следователите, 
показва трайна тенденция на увеличаване 
на броя на изборните членове на органа, 
избирани от съдии. В това отношение Кон­
ституционният съд е имал повод да приеме 
(по отношение на законова уредба), че „няма 
пречка от конституционна гледна точка“ да 
бъде увеличен броят на представителите на 
съдиите в този орган (Решение № 1 от 1999 г. 
по к.д. № 34/1998 г.). 
Конституционният съд отчита, че след 
приемането на Конституцията е налице по­
следователно утвърждаващо се в обществото 
разбиране – резултат от придобития национа­
лен опит и отчитане на добрите практики – за 
необходимост от допълнителни гаранции за 
институционалната независимост на органа, 
който кадрово и административно обезпечава 
съдиите и съдилищата, с цел осъществяване 
на правораздавателната дейност на съдебната 
власт от неутрален и безпристрастен съд. На 
основата на това обществено разбиране изме­
нението на състава на органа, отговорен за 
кадровото и административното обезпечаване 
на съдиите и на съдилищата, доразвива и се 
вписва във вече направените изменения на 
Конституцията. СамÒ по себе си то не нару­
шава установени в рамките на съдебната власт 
баланси, както и баланса между съдебната 
и законодателната власт, напротив, допри­
нася за утвърждаване на институционалната 
независимост на съда, а по този начин и за 
укрепване на функционалната независимост 
на съдиите.
В мотивите на проекта на Закона за из­
менение и допълнение на Конституцията 
(вх. № 49-354-01-83 от 28.07.2023 г.) е посочено 
съотношение на „парламентарната квота“ 
към квотата на изборните членове, избирани