Държавен вестник, бр. 97, 2025 г., стр. 125

БРОЙ  97	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  125  
РЕШЕНИЕ № 10666
от 30 октомври 2025 г.
по административно дело № 8042 от 2025 г.
Върховният административен съд на Репуб­
лика България – петчленен състав – II колегия, 
в съдебно заседание на шестнадесети октомври 
две хиляди двадесет и пета година в състав: 
председател: Любомир Гайдов, членове: Анна 
Димитрова, Еманоил Митев, Мирослава Геор­
гиева, Нели Дончева, при секретар Светла 
Панева и с участието на прокурора Красимира 
Филипова изслуша докладваното от съдията 
Мирослава Георгиева по административно дело 
№ 8042/2025 г.
Производството е по реда на чл. 208 и 
следващите от Административнопроцесуалния 
кодекс (АПК).
Образувано е по касационна жалба на Ми­
нистерския съвет на Република България чрез 
правен съветник Р. Иванова срещу Решение 
№ 7296 от 3.07.2025 г. на тричленен състав на 
Върховния административен съд по адм. д. 
№ 11718/2024 г. С последното е отменена раз­
поредбата на чл. 1, ал. 1, т. 1 от Постановле­
ние № 90 от 26 май 2000 г. на Министерския 
съвет за условията и реда за предоставяне на 
стипендии на студентите, докторантите и спе­
циализантите от държавните висши училища 
и научни организации (обн., ДВ, бр. 44 от 
30.05.2000 г., в сила от 1.10.2000 г., доп. – ДВ, 
бр. 101 от 2002 г., доп. – ДВ, бр. 62 от 2012 г., в 
сила от 1.09.2012 г., доп. – ДВ, бр. 59 от 2016 г., 
в сила от 29.07.2016 г., изм. – ДВ, бр. 19 от 
2018 г., в сила от 2.03.2018 г.) в частта относно 
израза „с изключение на студентите, приети 
по реда на чл. 9, ал. 3, т. 6, буква „б“ и чл. 21, 
ал. 2 и 3 от Закона за висшето образование“. 
Релевира касационния основания по чл. 209, 
т. 3 АПК – неправилно приложение на мате­
риалния закон и необоснованост. Приема за 
правилни изводите на съда по отношение на 
Постановление № 242 от 22.10.2002 г. на Минис­
терския съвет, че не са допуснати съществени 
процесуални нарушения, тъй като при изготвяне, 
приемане и влизане в сила на измененията не 
са действали административнопроизводстве­
ните правила, предвиждащи изготвянето на 
мотиви към проекта на нормативен акт, за 
публично оповестяване на проекта на норма­
тивен акт заедно с мотивите към него, както 
и за провеждане на обществени консултации. 
Сочи, че е неправилен и необоснован изводът 
на съда, че такива съществени нарушения са 
допуснати по отношение на измененията на 
разпоредбата, извършени с Постановление 
№ 177 от 7.08.2012 г. на Министерския съвет и 
Постановление № 186 от 22.07.2016 г. на Ми­
нистерския съвет. Обосновава, че по делото са 
представени доклади, които съдържат всички 
необходими реквизити, съгласно чл. 28, ал. 2 
от Закона за нормативните актове (ЗНА) и 
всички изисквания на закона са спазени. По 
отношение на материалната законосъобразност 
на акта твърди, че изводите на съда са непра­
вилни, формални и необосновани. Посочва, че 
съдът неправилно се позовава на чл. 94, ал. 1 
от Закона за висшето образование (ЗВО), като 
твърди, че в Постановление № 90 от 26.05.2000 г. 
на Министерския съвет се съдържат условията, 
на които трябва да отговарят студентите, за 
да получат стипендия от държавния бюджет, 
от което следва, че не е налице противоречие 
между нормативни актове от различна степен, 
а в подзаконов нормативен акт са уредени 
обществени отношения, за които в закона 
няма уредба. Посочва, че изключването на 
студенти, които се обучават срещу заплаща­
не, от правоимащите лица за получаване на 
стипендии от държавния бюджет е израз на 
държавната политика в областта на висшето 
образование. Според касатора съдът посочва 
нормата на чл. 8 от ЗВО, без да я анализира, 
като изводите му са в противоречие с Реше­
ние № 5 от 9.04.2024 г. на Конституционния 
съд по к. д. № 20/2022 г. Излага съображения, 
че средствата за стипендии се осигуряват от 
държавния бюджет (т.е. ограничен публичен 
ресурс), като законодателят е дефинирал лицата, 
които могат да получават, като е определил, 
че това са тези, чието обучение държавата 
субсидира, като средствата имат своето целево 
предназначение и се разпределят по определен 
от държавата ред. Обосновава, че предвиденото 
в оспорената разпоредба на Постановление 
№ 90 от 26.05.2000 г. на Министерския съвет 
студентите платено обучение да бъдат изклю­
чени от правото да получават стипендии от 
държавния бюджет, произтича от закона, а не 
е въведено като първична уредба в подзаконо­
вия нормативен акт. Посочва като неотносими 
към спора изводите на съда относно нормата 
на чл. 6, ал. 2 от Конституцията на Република 
България. В заключение твърди, че в оспоре­
ната разпоредба не е налице дискриминация 
по отношение на студентите, обучаващи се 
срещу заплащане, с оглед непредоставянето на 
стипендия от държавния бюджет. Прави искане 
за отмяна на обжалваното съдебно решение.
Ответниците С. Л. Н., П. В. К., П. Е. Ф., 
Г. И. Д. и М. С. К. оспорват касационната 
жалба като неоснователна. Представят списък 
с разноски.
Представителят на Върховната касационна 
прокуратура дава мотивирано заключение за 
неоснователност на касационната жалба.
При извършена служебна проверка за до­
пустимост на касационната жалба петчленният 
състав на Върховния административен съд 
приема същата за подадена в срока по чл. 211, 
ал. 1 АПК, от страна с правен интерес.
Производството пред тричленния състав 
на Върховния административен съд е образу­
вано по жалба на С. Л. Н., П. В. К., П. Е. Ф., 
Г. И. Д. и М. С. К. срещу чл. 1, ал. 1, т. 1 
от Постановление № 90 от 26 май 2000 г. на 
Министерския съвет за условията и реда за 
предоставяне на стипендии на студентите, 
докторантите и специализантите от държав­
ните висши училища и научни организации 
(обн., ДВ, бр. 44 от 30.05.2000 г., в сила от 
1.10.2000 г., посл. изм. и доп. – ДВ, бр. 93 от