Държавен вестник, бр. 101, 2005 г., стр. 136

С Т Р .  136
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  101
Стандартен
Вътрешен
Изходен разтвор на
разтвор
стандартен
идентифицирания
изходен разтвор
 консервант
добавени
добавени сm3 (ml)
сm3 (ml)
µg/cm3 (ml)
(7.1.2)
(7.1.1)
(*)
I
1,0
0,5
25
II
1,0
1,0
50
III
1,0
1,5
75
IV
1,0
2,0
100
(*) Тези стойности са дадени като индикация и
отговарят на концентрациите на идентифицираните
консерванти в приготвените стандартни разтвори,
изхождайки от изходния разтвор, съдържащ точно
0,05 % от идентифицирания консервант.
7.2. Подготовка на пробата.
7.2.1. Претегля се около 0,5 g (р) с точност 0,001 g
от пробата в мерителна колба от 10 cm3 (ml), доба-
вят се 1,0 cm3 (ml) от вътрешния стандартен раз-
твор (7.1.2) и 6 cm3 (ml) от разтворител I (4.5.1) и
се разбърква.
7.2.2. Колбата се поставя в ултразвукова вана
(5.4) за 10 min. Охлажда се. Долива се до необходи-
мия обем с разтворител I и се разбърква. Центро-
фугира се или се филтрува през нагъната филтър-
на хартия. Събира се горната фаза или филтратът
за хроматографиране.
7.3. Хроматография.
7.3.1. Градиентът на подвижната фаза, скорост-
та на потока, температурата на колоната и дължи-
ната на вълната на детектора на HPLC (5.2) са,
както е препоръчано при етап идентификация (6.2.1
до 6.2.3).
7.3.2. Инжектират се 10 µl от разтвора на про-
бата (7.2.2) и се измерват пиковите площи. Повта-
ря се процесът с инжектиране на 10 µl от разтвора
на пробата, докато се получат постоянни резулта-
ти. Изчислява се съотношението на пиковата площ,
получена от анализираната проба, с пиковата площ,
получена от вътрешния стандарт.
7.4. Калибриране.
7.4.1. Инжектират се 10 µl от всички стандарт-
ни разтвори (7.1.3) и се измерват пиковите площи.
7.4.2. За всеки стандартен разтвор (7.1.3) се
изчислява съотношението на пиковите площи на
хексамидина, дибромохексамидина, дибромопро-
памидина или хлорхексидина спрямо пиковата
площ на вътрешния стандарт. Начертава се стан-
дартна крива, като на ординатата се нанасят тези
съотношения, а на абсцисата—съответните кон-
центрации на идентифицираните консерванти в
стандартните разтвори, в µg/cm3  (ml).
7.4.3. От стандартната крива (7.4.2) се отчитат
концентрациите на идентифицираните консерван-
ти, съответстващи на изчислените пикови площи
в 7.3.2.
8. Изчисления
8.1.1.Съдържанието на хексамидин, дибромо-
хексамидин, дибромопропамидин или хлорхекси-
дин в пробата като % (M/M) се изчислява по след-
ната формула:
c
МW1
 % (M/M)= –––––– Ч ––– ,
1000 Ч p
МW2
където:
р е масата на анализираната проба (7.2.1) в g;
с—концентрацията на консерванта в разтво-
ра на пробата, отчетена от стандартната крива,
в µg/cm3  (ml);
МW1 —молекулното тегло на основната форма
присъстващ консервант;
МW2 —молекулното тегло на съответната сол
(виж т. 10).
9. Повторяемост (1)
За концентрация 0,1 % (М/М) на хексамидина,
дибромохексамидина, дибромопропамидина или
хлорхексидина разликата в резултатите на две
паралелно проведени определяния на една и съща
проба не трябва да надвишава 0,005 %.
10. Таблица на консервантите със съответни-
те формули и молекулни тегла
Хексамидин
C20H26N4O2
354,45
Хексамидин диизетионат
C20H26N4O2.2C2H6O4S
606,72
Хексамидин ди-р-хидроксибензоат C20H26N4O2.2C7H6O3
630,71
Дибромохексамидин
C20H24Br2N4O2
512,24
Дибромохексамидин диизетионат
C20H24Br2N4O2. 2C2H6O4S
764,51
Дибромопропамидин
C17H18 Br2N4O2
470,18
Дибромопропамидин диизетионат
C17H18 Br2N4O2. 2C2H6O4S
722,43
Хлорхексидин
C22H30Cl2N10
505,45
Хлорхексидин диацетат
C22H30Cl2N10.2C2H4O2
625,56
Хлорхексидин диглюконат
C22H30Cl2N10.2C6H12O7
897,76
Хлорхексидин дихидрохлорид
C22H30Cl2N10.2HCl
578,37
(1) Виж ISO 5725.
ХХХVI. ИДЕНТИФИКАЦИЯ И ОПРЕДЕЛЯНЕ
НА БЕНЗОЕНА КИСЕЛИНА, 4-ХИДРОКСИБЕН-
ЗОЕНА КИСЕЛИНА, СОРБИНОВА КИСЕЛИНА,
САЛИЦИЛОВА КИСЕЛИНА И ПРОПИОНОВА
КИСЕЛИНА В КОЗМЕТИЧНИ ПРОДУКТИ
1. Област на приложение
Методът се отнася за идентификация и опреде-
ляне на бензоена киселина, 4-хидроксибензоена
киселина, сорбинова киселина, салицилова кисе-
лина и пропионова киселина в козметични про-
дукти. Отделни процедури описват идентифика-
цията на тези консерванти; определянето на про-
пионова киселина, 4-хидроксибензоена киселина,
салицилова киселина, сорбинова киселина и бен-
зоена киселина.
2. Дефиниция
Количествата на бензоена киселина, 4-хидрок-
сибензоена киселина, сорбинова киселина, сали-
цилова киселина и пропионова киселина, опреде-
лени по този метод, се изразяват като % (M/M) на
свободните киселини.
А. ИДЕНТИФИКАЦИЯ
1. Принцип
След киселинно-основна екстракция на консер-
вантите екстрактът се анализира чрез тънкослой-
на хроматография (ТСХ), използвайки непосредст-
вена дериватизация. В зависимост от резултатите
идентификацията се потвърждава чрез високоефек-
тивна течна хроматография (ВЕТХ) или за пропи-
оновата киселина чрез газова хроматография.
2. Реактиви
2.1. Общо изискване.
Всички реактиви трябва да са с квалификация
“чист за анализ” (ч.з.а.), водата—дестилирана или
с еквивалентна чистота.