Държавен вестник, бр. 105, 2013 г., стр. 5

БРОЙ  105	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
чл. 17а ЗУЧК е разрешение за неограничено 
урбанизиране на дюните.
Като обсъди данните по делото, съобра-
женията на вносителя на искането и стано-
вищата на страните, Конституционният съд 
прие следното:
С искането се атакуват като противокон-
ституционни два текста на ЗУЧК, въведени с 
§ 14 и § 15 ЗИДЗУЧК (ДВ, бр. 27 от 2013 г.), 
съответно разпоредбата на т. 6 на чл. 17, ал. 2 
и т. 2, ал. 1 на чл. 17а. И двата текста въвеждат 
изключения от общите правила, установени 
в посочените членове на закона.
Въпросите, които се поставят, са свързани 
със съотношението и възможния приоритет 
на изрично посочени в Конституцията прин-
ципи, които са от еднакъв порядък, консти-
туционния баланс и защитните механизми в 
атакуваните текстове. 
В чл. 15 от Конституцията е записано, че 
Република България осигурява опазването и 
възпроизводството на околната среда, поддър-
жането и разнообразието на живата природа и 
разумното използване на природните богатства 
и ресурсите на страната. Този императив се 
отнася до всички дейности и до всички форми 
на собственост. На тази основа е изграден и 
чл. 55 от Конституцията, закрепващ основ-
ното право на гражданите на здравословна и 
благоприятна околна среда в съответствие с 
установените стандарти и нормативи, както и 
задължението им да опазват околната среда. 
Законът за устройството на Черноморското 
крайбрежие в чл. 1, ал. 2 в съгласие с изис-
кванията на Конституцията посочва, че има за 
цел да създава условия за опазване, устойчиво 
интегрирано развитие и устройство на Черно-
морското крайбрежие, разумно използване на 
природните ресурси (т. 3), както възстановяване 
и опазване на естествения ландшафт (т. 6). Като 
зони за териториалноустройствена защита се 
създават две охранителни зони: зона „А“ с режим 
на особена териториалноустройствена защита 
и зона „Б“ със специфични характеристики на 
територията и специален режим за опазване на 
териториалните и акватериториалните ресурси. 
И за двете зони има забранителен и разреши-
телен режим за извършване на определени 
дейности (чл. 10, 11 и 12 ЗУЧК). За осъщест-
вяване на строителни и други урбанизиращи 
дейности е необходим подробен устройствен 
план (ПУП), който се приема от общинския 
съвет въз основа на оценка от общински екс-
пертен съвет по устройство на територията със 
състав, определен в чл. 16 ЗУЧК.
Още при приемането на ЗУЧК (ДВ, бр. 48 
от 15.06.2007 г.) неговият чл. 17 има следното 
съдържание: „Промяна на предназначението на 
земеделски земи и поземлени имоти в горските 
територии, попадащи в зона „А“ и в зона „Б“, за 
създаване или за разширяване на урбанизирани 
територии или за застрояване на отделни или 
на група поземлени имоти се разрешава само 
ако това е предвидено с влязъл в сила общ 
устройствен план за съответната територия 
на общината и одобрен по реда на Закона за 
устройство на територията подробен устрой-
ствен план.“ Тази разпоредба не е претърпяла 
промяна по същество с обсъжданото изменение 
на ЗУЧК. Ограничено е само нейното приложно 
поле, като е предвидено, че вън от случаите по 
ал. 1, чл. 17 ЗУЧК, промяна на предназначе-
нието на земеделски земи и поземлени имоти 
в горските територии се извършва въз основа 
на влязъл в сила подробен устройствен план за 
обекти, изброени в десет точки, между които 
и „обекти със сертификат за клас инвестиция 
по Закона за насърчаване на инвестициите“. 
Съпоставката на текста на ал. 1 и текста на 
ал. 2 на чл. 17 ЗУЧК показва, че докато по 
общото правило разрешение за урбанистична 
намеса може да се даде само при наличие на 
влязъл в сила ОУП за съответната територия 
на общината, то за обектите по ал. 2 на чл. 17 
ЗУЧК е достатъчно да има само ПУП. Или, 
установява се разширяване на възможността 
да се изграждат обекти – посочените в т. от 1 
до 10 на ал. 2, без да е необходим ОУП. Така 
се разширява възможността да се изграждат 
обекти в посочените зони, противно на целта, 
заложена в чл. 17, ал. 1 ЗУЧК, да се ограничава 
извършването на дейности с неблагоприятно 
отражение върху околната среда. При това 
положение първостепенно значение добива 
установеният от закона критерий, определящ 
изключението по ал. 2 на чл. 17 ЗУЧК. Това 
е така, защото използването на изключението 
открива вероятност за ефект, обратен на целе-
ния със ЗУЧК – вместо по-голяма защита от 
тази, която той дава за териториите от зони 
„А“ и „Б“ от недопустимост и промяна на 
предназначението на териториите, тя се нама-
лява, не е постигнат баланс в съобразяване на 
икономическите и стопанските изисквания и 
екологичните изисквания. Това се отнася преди 
всичко за случаите, когато прилагането на из-
ключението се свързва с критерия „сертификат 
за клас инвестиции“. Впрочем този критерий 
е посочен като единствен в т. 6, ал. 2, чл. 17 
ЗУЧК, но той е относим и към обектите от 
другите точки по същата алинея, тъй като е 
възможно и те да бъдат инвестиции с клас, 
определен със сертификат по ЗНИ, но в тези 
случаи не този е определящият критерий. В 
тази връзка би могло да се обсъжда конституци-
оносъобразността например на изключението 
по т. 3, 4 и 7 на чл. 17, ал. 2 ЗУЧК, но това е 
вън от искането на вносителя. 
Общинският съвет действа по искане на 
кмета и е достатъчно, за да се допусне про-
мяната в предназначението на имота, общин-
ският експертен съвет да направи преценка 
въз основа на несъотносимия към опазването 
на околната среда и поддържането на живата