Държавен вестник, бр. 79, 2012 г., стр. 13

БРОЙ  79	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13  
ветния нормативно установен ред, със значително 
завишени изисквания при учредяването си, те 
осъществяват дейност, която законът не допуска 
да се упражнява от нито един друг правен субект. 
Правото да реализират и кредитни, и влогови 
сделки (активни и пасивни банкови сделки) по 
силата на закона е предоставено единствено на 
банките. Нещо повече, извършването на такива 
по занятие без съответно разрешение е крими­
нализирано през 1995 г. (ДВ, бр. 50 от 1995 г.) 
с приемането на нов престъпен състав с правна 
квалификация по чл. 252 от Наказателния кодекс 
(НК). Особено съществено е разграничението, 
което следва да се направи при съпоставката 
на същностните черти на банковата дейност с 
тази, развивана от всички останали стопански 
субекти, в т.ч. споменатите небанкови финансови 
институции. Докато последните осъществяват 
дейността си със собствени средства, един­
ствено банките оперират с привлечените чрез 
влогонабиране, с договори за депозитни смет­
ки, разплащателни сметки и други финансови 
средства на своите вложители, като отпускат 
кредити, които управляват за собствена сметка 
и риск, извършват платежни услуги – кредитни 
преводи, директни дебити, издаване на банкови 
карти и т.н., участват в платежния процес в 
рамките на вътрешни и международни разпла­
щания, поддържат и оперират със сметките на 
своите клиенти – физически и юридически лица, 
включително държавни учреждения, общини, 
ведомства, фирми и предприятия. Доколкото 
банките представляват част от финансовата 
система на държавата, особен е както техният 
правен статус, така и самият режим на осъщест­
вяване на банкова дейност, които са подложени 
на детайлно правно регулиране на законово и 
подзаконово ниво. Осигуряването на засилена 
защита на обществения интерес е нормативно 
развито от законодателството, включително и 
с издаването на множество отделни наредби на 
БНБ в няколко различни направления: контрол 
от страна на БНБ над персоналния състав на 
банката; особен начин на управление и пред­
ставителство – винаги от две лица; завишени 
изисквания и контрол върху образователния и 
квалификационния статус на персоналния състав 
на управителните и контролните органи; осо­
бени и завишени изисквания към съставяните 
финансови отчети и счетоводни документи; 
особени изисквания за отчитане на кредитите 
и кредитните експозиции; спазване на изисква­
нията за поддържане на капиталова адекватност 
и за задължителни минимални резерви в БНБ; 
спазване на съществуващите изисквания за 
ликвидност на банките; специфични изисквания 
за отчитане на провизии и кредитен риск; за­
конодателно ограничение (чл. 2, ал. 4 ЗКИ) за 
извършване на други сделки, извън визираните 
по чл. 2, ал. 1 и 2 ЗКИ, определени като бан­
кови; задължение по всяко време да разполагат 
със значителен паричен ресурс, необходим за 
обезпечаване на плащанията при поискване от 
вложителите; задължение за редовното, без пре­
късване или забавяне изпълнение на заявените 
платежни операции, задължение да участват в 
националната платежна система – Система за 
брутен сетълмент в реално време, поддържана 
от БНБ. Макар и схематично изложен, цялост­
ният преглед на нормативното регулиране на 
банковата дейност формира извода на съда, че 
държавата е въвела засилен системен контрол 
върху всички дейности, изпълнявани от банки­
те, именно в защита на обществения интерес, 
включително и възлагайки на БНБ упражня­
ването на постоянен надзор – чл. 2, ал. 6 от 
Закона за БНБ. 
В този смисъл не може да се търси иден­
тичност между банковата дейност така, както 
същата е дефинирана с чл. 2, ал. 1 ЗКИ и се 
осъществява единствено от банките, и сделките, 
изпълнявани от небанковите финансови институ­
ции (по чл. 3 от същия закон), за да се отстоява 
успешно тезата, че се касае за дейност в една 
и съща сфера, най-малкото защото последните 
нямат правото да извършват по занятие влого­
во-кредитните сделки, характерни изключително 
за банките. Нещо повече – самият закон (чл. 3, 
ал. 1, т. 3 ЗКИ) изрично ограничава отпускането 
на заеми от тези финансови институции само 
до такива, които не са набрани чрез публично 
привличане на влогове или други възстановими 
средства, т.е. те могат да оперират единствено 
със собствени средства и за разлика от банките, 
са подчинени на регистрационен режим в БНБ, 
но не и на лицензионен. Според закона те не 
са поставени и под постоянния надзор от БНБ, 
а отношенията им с Централната банка се из­
черпват с подаването на периодични финансови 
отчети за дейността. 
Очертаният правен статус на банките, разгле­
дан и оценен в съпоставка с този на небанковите 
финансови институции, наред със специфични­
те особености и факторите, характеризиращи 
упражняваната дейност, предпоставят извода, 
че евентуалните финансови затруднения на 
банките, които биха могли да възникнат вслед­
ствие натрупването на системно неизпълнявани 
задължения към тях, застрашават изпълнение­
то на платежните операции, обслужването на 
клиентите, а при задълбочаването на подобни 
процеси – и глобално правата на вложителите, 
икономиката на страната, изпълнението на 
държавния и общинските бюджети, водещи 
до настъпването и на редица други негативни 
обществени и социални последици. Подобен 
обществено значим риск при финансовите 
институции дори теоретично не би могъл да 
възникне, доколкото засегнат би могъл да се 
окаже единствено съответният търговец, но не 
и гражданите и обществото като цяло. 
Съображенията, изложени по-горе по отноше­
ние на обективността, достоверността и надежд­
ността на документите, изходящи от държавните 
учреждения и общините, установяващи техни 
вземания, изцяло се отнасят и за банките. В тази