Държавен вестник, бр. 93, 2004 г., стр. 13

Б Р О Й  93
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  13
И по отношение правомощията на двете
длъжности законът не прави разлика между
делегация и заместване—според чл. 125а, ал. 3
ЗСВ ръководителят във всички случаи на от-
съствие възлага с писмена заповед на един от
заместниците си да изпълнява функциите му
или на част от тях. Но веднага това правило е
отречено от последното изречение на разпоред-
бата в смисъл, че ако ръководителят не е опре-
делил свой заместник, т. е. не е издал такава
заповед, функциите му се изпълняват от един
от заместниците му по старшинство.
Що се отнася до изпълняване на функциите на
ръководителя и заместника, законът също не
въвежда ограничение във времето—на практика
в някои хипотези заместникът през целия мандат
без заповед при отсъствие на ръководителя може
да упражнява правомощията му за продължите-
лен период от време. Горното показва, че разли-
чие в статута няма—зад различните наименова-
ния в закона стои една същност. При еднозначна
уредба и на двете длъжности в закона и след като
в Конституцията е предвиден изричен мандат за
ръководителя, недопустимо е да бъде определен
различен по време мандат за заместника му. От
тази гледна точка разпоредбата противоречи на
чл. 129, ал. 5 от Конституцията.
Като основание за приемането на чл. 125а
ЗСВ от Министерския съвет и министъра на
правосъдието изтъкват необходимостта от стра-
тегия за реформа в съдебната система. Целта е
да бъде укрепен правоприлагащият є капаци-
тет—затова е въведена мандатност за ръковод-
ните длъжности в системата.
Това становище не държи сметка, че отдел-
ните власти в държавата действат според раз-
лични принципи. Тази разлика във функциони-
рането им по същество е основана на чл. 8 и
чл. 117, ал. 2 и 3 от Конституцията. То няма пред-
вид, че заместникът на административния ръ-
ководител е и магистрат. Никой не може да от-
рече негативните последици, породени от адми-
нистративната зависимост в съдебната власт по
отношение на магистрата, в този случай на за-
местника, който не трябва да е уязвим при смяна
на ръководителя, тъй като, както се каза, на първо
място трябва да е независим при вземане на
решение в чисто професионален план.
В заключение: всеизвестно е, че ако се до-
пусне който и да е орган на власт да действа
самостоятелно в определената му област, той
ще се превърне в източник на деспотизъм.
Магистратурата не прави изключение. Тук опас-
ността е засилена, тъй като по историческа
традиция съдебната власт е поставена в по-
малка степен на противовеса на другите власти
или демократичен контрол. Но последните из-
менения надхвърлят заложения от Конститу-
цията контрол в областта на бюджета—в край-
на сметка не някой друг, а Народното събрание
гласува размера на бюджета, определя със за-
кон възнаграждението на магистратите и изби-
ра единадесет от членовете на ВСС от своята
квота. И не друг, а те като членове на съвета
наред с останалите упражняват и отчитат бю-
джета, определят състава и осъществяват орга-
низацията на съдебната власт, включително и
по кадрови въпроси.
Водим от горното и на основание чл. 149, ал. 1,
т. 2 от Конституцията, Конституционният съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционни:
Член 36, 36а, 36б и 36в от Закона за съдебна-
та власт в актуалната им редакция.
Параграф 40 от Закона за изменение и до-
пълнение на Закона за съдебната власт (ДВ,
бр. 29 от 2004 г.) в частта му, с която се създава
нова ал. 7 на чл. 125а.
Параграф 64 от Закона за изменение и до-
пълнение на Закона за съдебната власт (ДВ,
бр. 29 от 2004 г.) в частта му, с която е изменен
чл. 196, ал. 2.
Отхвърля искането за обявяване за противо-
конституционен § 64 от Закона за изменение и
допълнение на Закона за съдебната власт (ДВ,
бр. 29 от 2004 г.) в частта му, с която е изменен
чл. 196, ал. 3.
Съдиите Мария Павлова и Емилия Друмева
са подписали решението с особено мнение, с
изключение на оспорването на § 64 от Закона
за изменение и допълнение на Закона за съдеб-
ната власт (ДВ, бр. 29 от 2004 г.), в частта му, с
която е изменен чл. 196, ал. 3.
Председател: Неделчо Беронов
ОСОБЕНИ МНЕНИЯ
на конституционни съдии по конституционно
дело № 4 от 2004 г.
Мария Павлова
Подписах решението на Конституционния
съд от 7 октомври 2004 г. по к.д. № 4 от 2004 г.
с особено мнение, поради следните основания:
1. По чл. 36—36в ЗСВ
В искането на пленума на ВКС се твърди, че
разпоредбите на чл. 36—36в ЗСВ в актуалната
им редакция, резултат от действието на ЗИДЗСВ
(ДВ, бр. 74 от 2002 г.) и ЗИДЗСВ (ДВ, бр. 29 от
2004 г.), които се отнасят до материалното обез-
печаване на органите на съдебната власт, про-
тиворечат на чл. 8 във връзка с чл. 117, ал. 2 и
3 от Конституцията, както и на Решение № 18
от 1993 г. по к.д. № 19 от 1993 г. (ДВ, бр. 1 от
1994 г.) и Решение № 11 от 2002 г. по к.д. № 18
от 2002 г. (ДВ, бр. 110 от 2002 г.).
Искането на Пленума на ВКС в частта му за
претендирана противоконституционност на
чл. 36—36в ЗСВ в редакцията им, установена с
§ 9 ЗИДЗСВ (ДВ, бр. 74 от 2002 г.), е процесуал-
но недопустимо, поради което следваше да се
остави без разглеждане. В тази част искането
по настоящото дело се покрива с част от пред-
мета по искането по к.д. № 17 от 2002 г., пода-
дено също от Пленума на ВКС, в което се иска
обявяване противоконституционността на ця-
лата глава трета от ЗСВ.