Държавен вестник, бр. 101, 2020 г., стр. 18

СТР.  18	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  101
онност на оспорените разпоредби на мно-
зинството в основата си са изградени върху 
разбирането, че националното законодателство 
предвижда общо и неизбирателно запазване 
на всички данни по чл. 251б, ал. 1 ЗЕС на 
всички абонати и регистрирани ползватели 
на всички електронни съобщителни средства, 
без каквито и да е било изключения, за про-
дължителен период от време и задължава 
доставчиците на електронни съобщителни 
средства системно и непрекъснато да запазват 
тези данни. Аргументите на мнозинството биха 
били относими към предмета на делото, но 
само в случай, че пред Конституционния съд 
беше атакувана и разпоредбата на чл. 251б, 
ал. 1 ЗЕС, регламентираща задължението на 
предприятията, предоставящи обществени 
електронни съобщителни мрежи и/или ус-
луги, да съхраняват за срок от шест месеца 
данни, създадени или обработени в процеса 
на тяхната дейност. Действително данните по 
чл. 251б, ал. 1 ЗЕС се съхраняват общо и не-
избирателно за всички лица, а „Задължението 
за предприятията, предоставящи обществени 
електронни съобщителни мрежи и/или услу-
ги, за съхранение на генерираните данни и 
за достъпа до тях за срок от шест месеца се 
прилага към всички регистрирани абонати и 
ползватели на електронни съобщителни сред-
ства…“, но въведеният режим на запазване и 
съхранение на данни не е установен с оспо-
рените от вносителя разпоредби, а с чл. 251б, 
ал. 1 ЗЕС, който не е предмет на искането.
Постоянна е практиката на Конституци-
онния съд (Решение № 5 от 2010 г. по к.д. 
№ 15/2009 г., Решение № 12 от 2010 г. по к.д. 
15/2010 г., Решение № 13 от 2012 г. по к.д. 
№ 6/2012 г., Решение № 9 от 2017 г. по к.д. 
№ 9/2016 г., Решение № 4 от 2018 г. по к.д. 
№ 14/2017 г., Решение № 10 от 2018 г. по к.д. 
№ 4/2017 г., Решение № 9 от 2020 г. по к.д. 
№ 3/2020 г.), че той няма правомощие да се 
произнася по конституционосъобразността 
на разпоредба, която не е атакувана пред 
него от някой от правоимащите субекти по 
чл. 150 от Конституцията, била тя и част от 
„нормен комплекс“. 
Съществено според нас за произнасянето 
на Конституционния съд е обстоятелството, 
че възможността за използването от опра-
вомощените органи на информацията по 
чл. 251б, ал. 1, т. 6 ЗЕС се осъществява на 
практика не чрез дейност по събирането є 
от тези органи, а чрез достъп до вече събра-
на и налична такава за срок от шест месеца 
назад, която е събрана и съхранена вече така 
или иначе от предприятията, предоставящи 
обществени електронни съобщителни мрежи 
и/или услуги по силата на чл. 251б, ал. 1 ЗЕС, 
разпоредба, която, както вече посочихме, не 
е предмет на контрола за конституционност 
по настоящото дело.
Не могат да бъдат споделени аргументите на 
мнозинството за противоконституционност на 
оспорените разпоредби, изведени от разпоред-
бата на чл. 251б, ал. 1 ЗЕС, че задължението 
за предприятията, предоставящи обществени 
електронни съобщителни мрежи и/или услу-
ги, за съхранение на генерираните данни и 
за достъпа до тях за срок от шест месеца се 
прилага към всички регистрирани абонати и 
ползватели на електронни съобщителни сред-
ства, а не само спрямо заразоносители или 
болни от някое от инфекциозните заболявания 
по чл. 61 ЗЗ. Възможността за използването 
от оправомощените органи на информацията 
по чл. 251б, ал. 1, т. 6 ЗЕС се осъществява не 
чрез дейност по събирането є от тези органи, 
а чрез достъп до вече събрана и съхранена 
такава от предприятията, предоставящи об-
ществени електронни съобщителни мрежи и/
или услуги по силата на чл. 251б, ал. 1 ЗЕС. 
Следователно достъпът до данните е възможен 
единствено за нуждите на принудителното 
изпълнение на задължителната изолация и 
болничното лечение на лица по чл. 61 ЗЗ, 
които са отказали или не изпълняват задъл-
жителна изолация и лечение.
2. Аргументацията на мнозинството в 
мотивите на решението е изградена и върху 
виждането, че чрез оспорените разпоредби се 
дава възможност на оправомощените органи 
на полицията за „Тоталното превантивно съ-
биране на трафични данни…“ при липса на 
гаранции за ефективен контрол върху тази 
дейност. Този подход според нас е неточен и 
не почива върху правилна интерпретация на 
законовите разпоредби.
По естеството си атакуваният нормен 
комплекс на ЗЕС е предназначен да обезпечи 
изпълнението на система от разпоредби на 
Закона за здравето (ЗЗ), чието предназначение 
е подчинено на конституционно гарантираната 
ценност – опазване на живота и здравето на 
гражданите. 
Чрез първата от оспорваните норми се пред-
вижда, че данните по чл. 251б, ал. 1, т. 6 ЗЕС 
се съхраняват и за нуждите на принудително-
то изпълнение на задължителната изолация 
и болничното лечение на лица по чл. 61 ЗЗ, 
които са отказали или не изпълняват задъл-
жителна изолация и лечение. Граматическото 
тълкуване на тази разпоредба ни убеждава, 
че при необходимост съхранените данни по 
чл. 251б, ал. 1 ЗЕС могат да се използват и за 
нуждите на ЗЗ при следните предпоставки: 1. 
да се касае за лице, болно от или заразоносител 
на някоя от посочените в чл. 61 ЗЗ болести; 2. 
да е постановена задължителна изолация или 
болнично лечение на такова лице; 3. лицето