Държавен вестник, бр. 53, 2020 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  53
който преценява по целесъобразност, при 
промяна на обстоятелствата, налице ли е не-
обходимост за промяна на действащ закон – в 
случая по отношение определяне цените на 
В и К услугите.
Формирането на ясна държавна стратегия 
чрез ЗВ и чрез социалното законодател-
ство – § 1, ал. 2 във връзка с ал. 1, т. 4 на 
допълнителната разпоредба на ЗРВиКУ, за 
подпомагане на уязвимите слоеве от насе-
лението е възможен подход за решаване на 
въпроса за социалната поносимост на цената, 
без да е основание за обявяване на разпоред-
бата на чл. 14, ал. 2 ЗРВиКУ за противокон-
ституционна.
В заключение, принципът на единна цена 
на В и К услугите на обособена територия, 
прогласен в чл. 14, ал. 2 ЗРВиКУ, е функци-
онално обвързан и обусловен от идентичната 
разпоредба на чл. 198л ЗВ, и се вписва напълно 
в препоръките на Стратегията за развитие и 
управление на водоснабдяването и канализа-
цията в Република България 2014 г. – 2023 г. 
Обявяването на чл. 14, ал. 2 ЗРВиКУ за 
противоконституционна би довело до това, 
че идентичната разпоредба в общия Закон 
за водите ще продължи да съществува и да 
се прилага, без да се инкорпорират баланси-
ращите фактори, отчетени при създаване на 
оспорената разпоредба, което влиза в проти-
воречие с принципа за правовата държава, 
прогласен в чл. 4, ал. 1 на Конституцията.
Предвид гореизложеното и на основание 
чл. 149, ал. 1, т. 2 във връзка с чл. 151, ал. 1 
от Конституцията и чл. 22, ал. 1 от Закона за 
Конституционен съд Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на омбудсмана на Репуб­
лика България за обявяване противоконститу-
ционност на чл. 14, ал. 2 от Закона за регулиране 
на водоснабдителните и канализационните 
услуги (обн., ДВ, бр. 18 от 25.02.2005 г.; посл. 
изм. и доп., бр. 77 от 18.09.2018 г.).
Председател: 
Борис Велчев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдията Гроздан Илиев 
по конституционно дело № 3 от 2019 г.
В хода на производството за решаване на 
делото по същество не настъпи промяна на 
обстоятелствата, която да ме мотивира за 
промяна на вече изразеното особено мнение 
по допустимостта на искането.
Поддържам разбирането, че искането на 
омбудсмана на Република България за устано-
вяване на противоконституционност на чл. 14, 
ал. 2 от Закона за регулиране на водоснаб-
дителните и канализационните услуги (обн., 
ДВ, бр. 18 от 25.02.2005 г.; посл. изм. и доп., 
бр. 77 от 18.09.2018 г.) (ЗРВиКУ) не следва да 
бъде допуснато за разглеждане по същество 
по следните съображения.
Процесуалната легитимация на този орган 
да инициира производството по чл. 149, ал. 1, 
т. 2 от Конституцията в случая не е налице.
Законът за регулиране на водоснабди-
телните и канализационните услуги (обн., 
ДВ, бр. 18 от 25.02.2005 г.; посл. изм. и доп., 
бр. 77 от 18.09.2018 г.) (ЗРВиКУ) урежда об-
ществените отношения, свързани с регули-
рането на цените и качеството на услугите 
по доставяне, отвеждане и пречистване на 
питейните и отпадъчните води от експлоата-
ционните предприятия за водоснабдителни и 
канализационни услуги, наричани по-нататък  
„В и К оператори“, които са юридически 
лица. Съгласно чл. 198о, ал. 5 от Закона за 
водите (обн., ДВ, бр. 67 от 1999 г.; посл. изм. 
и доп., бр. 17 от 2019 г.) В и К операторите 
са търговци, държавни или общински пред-
приятия, които имат сключени договори с 
председателя на Асоциацията по водоснабдя-
ване и канализация (АВиК) или с кмета на 
общината, съгласно решение на общинския 
съвет за управление, поддържане и експлоа-
тация на В и К системите и предоставяне на 
В и К услуги в границите на една или повече 
обособени територии. Обособените територии 
се създават с решение на министъра на регио­
налното развитие и благоустройство (§ 34 от 
ПЗРЗИДЗВ, обн., ДВ, бр. 47 от 2009 г.). Водещо 
правило при определянето им е изискването 
на една обособена територия да действа един 
В и К оператор. С разпоредбата на чл. 198б 
ЗВ са определени субектите, компетентни да 
управляват В и К системите на национално 
ниво и на местно ниво според това, дали  
В и К системите са държавна собственост, или 
общинска собственост, дали са собственост 
само на една, или на няколко общини.
Водоснабдяването и канализацията са дей-
ности от обществен интерес, осъществявани 
при условията на естествен монопол от В и К  
операторите, поради което ЗРВиКУ (чл. 5, 
ал. 3) предвижда В и К услугите да бъдат 
регулирани от Комисията за енергийно и 
водно регулиране (КЕВР), която утвърждава 
представяните от В и К оператори бизнес пла-
нове. Цените на регулираните В и К услуги са 
задължителен елемент от икономическата част 
на представения за одобряване бизнес план. 
Правилото, уредено с оспорената разпоредба 
на чл. 14, ал. 2 ЗРВиКУ, според което В и К 
операторите предлагат за утвърждаване единна 
цена на услугите на обособена територия, е част 
от механизма за формиране на икономическата 
обоснованост на горната граница на цените, 
определяни от КЕВР. Съгласно чл. 13, ал. 5 
ЗРВиКУ методите за регулиране на цените, 
правилата за тяхното образуване, отразяващи 
структурата на разходите, редът за внасяне