Държавен вестник, бр. 95, 2018 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  95
Чрез изричната уредба на „очевидната 
неправилност“ като предпоставка за селек-
ция на касационните жалби законодателят е 
разширил приложното поле на касационното 
обжалване на въззивните актове, прибавяйки 
към вече съществуващите предпоставки още 
основания за неговата допустимост, при това 
изрично регламентирани като самостоятелни 
и необвързани от наличието на предпостав-
ките по ал. 1 на чл. 280 ГПК. По този начин 
законодателят е предоставил допълнителна 
възможност на касатора в посока облекчаване 
на достъпа до касационен контрол. Разши-
ряването на предпоставките за упражняване 
правото на достъп до върховната съдебна 
инстанция чрез регламентацията на нови 
самостоятелни основания по чл. 280, ал. 2 
ГПК е в съответствие с конституционно га-
рантираното право на защита на правните 
субекти във всички стадии на производството 
и с конституционното правомощие на съдеб-
ната власт да защитава правата и законните 
интереси на гражданите, юридическите лица 
и държавата. Уреденият в ГПК селективен 
достъп до касационен контрол не противоре-
чи и на чл. 119, ал. 1 от Конституцията, тъй 
като касационната фаза на съдебното произ-
водство по граждански дела не е издигната 
в конституционен императив. Достъпът до 
касационно обжалване може да бъде преце-
няван от върховната съдебна инстанция, като 
компетентен в производството по преценка 
на предпоставките за допускане до касация е 
именно Върховният касационен съд.
Не могат да бъдат споделени аргументите 
в искането, че в дейността си по селекция на 
касационните жалби ВКС, прилагайки оспо-
рената разпоредба, „създава правна норма“ по 
всяко разгледано гражданско дело, изземвайки 
компетентността на законодателната власт, с 
което вносителите обосновават противоречие 
с принципа за разделение на властите (чл. 8 
от Конституцията). Правната норма е общо, 
абстрактно и задължително правило за пове-
дение, отправено до персонално неопределен 
и неограничен кръг субекти. Върховният 
касационен съд се произнася по допускане 
на касационното обжалване с определение 
(чл. 288 ГПК). Правните последици на опре-
деленията не могат да надхвърлят рамките 
на производството, в което са постановени. 
Още повече, че по правило те имат действие 
само по отношение на страните по делото и 
в никакъв случай не създават общозадължи-
телно и абстрактно правило за поведение. При 
селекцията на касационните жалби, извърш-
вайки преценка на уредените в чл. 280, ал. 2 
ГПК предпоставки за достъп до касационен 
контрол, ВКС тълкува и попълва с конкретно 
съдържание абстрактното правно понятие 
„очевидна неправилност“ в съответствие с 
предоставените му от законодателя право-
мощия с оглед на конкретно дело. Ако бъде 
създадена противоречива съдебна практика по 
въпроса за съдържанието на предпоставката 
„очевидна неправилност“, ВКС има правомо-
щието да я уеднакви.
Конституционният съд намира, че чл. 280, 
ал. 2, пр. 3 ГПК не противоречи и на други 
разпоредби или принципи на Конституцията 
извън посочените от състава на ВКС.
Въз основа на изложеното Конституцион-
ният съд приема, че искането на тричленния 
състав на ВКС за установяване на противо-
конституционност на разпоредбата на чл. 280, 
ал. 2, пр. 3 е неоснователно, поради което 
следва да бъде отхвърлено.
Воден от изложените съображения и на 
основание чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституци-
ята във връзка с чл. 22, ал. 1 от Закона за 
Конституционен съд Конституционният съд
Р Е Ш И :
Отхвърля искането на тричленен състав 
на Върховния касационен съд, гражданска 
колегия, трето отделение, за установяване на 
противоконституционност на разпоредбата на 
чл. 280, ал. 2, пр. 3 от Гражданския процесу-
ален кодекс (обн., ДВ, бр. 59 от 20.07.2007 г.; 
посл. изм. и доп., бр. 65 от 7.08.2018 г.) в част-
та: „...както и при очевидна неправилност.“
Председател: 
Борис Велчев
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдиите Цанка Цанкова, Кети Маркова, 
Анастас Анастасов и Таня Райковска 
по конституционно дело № 10 от 2018 г.
Подписахме с особено мнение решението, 
тъй като не споделяме както крайния извод, 
така и подкрепящите го аргументи, изложени 
в мотивите. Съображенията ни са следните:
Разпоредбата на чл. 280, ал. 2 ГПК в оспоре-
ната є част относно допускане на касационно 
обжалване при „очевидна неправилност“ на 
обжалваното въззивно решение е несъвмести-
ма с Конституцията. Тя влиза в противоречие 
с основополагащия принцип на правовата 
държава – чл. 4, ал. 1 от Конституцията, и с 
този за юридическото равенство на гражда-
ните – чл. 6, ал. 2 от Конституцията. 
Чрез въвеждане на неясен и неизясним по 
пътя на тълкуването нов критерий за допус-
кане до касация се отстъпва концептуално от 
въведения в ГПК селективен модел на каса-
ционно обжалване, недопустимо се преливат 
и вплитат основания от двете различни по 
характер и последици фази от касационното 
производство, а чрез необоснованото засилване 
на служебното начало се стига до отстъпление 
от правилото, че равнопоставените случаи 
следва да се третират равно.
Правовата държава във формален смисъл 
изисква ясно и недвусмислено съдържание 
на правните норми. Реализацията на този 
принцип предполага правна сигурност и