Държавен вестник, бр. 55, 2015 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  55
да изрази разбирането си по въпроса за ка­
чеството на ВСС като управленски орган на 
съдебната власт. Освен в Решение № 8 от 
1994 г. по к.д. № 9 от 1994 г. – ДВ, бр. 78 от 
1994 г., Решение № 9 от 2014 г. по к.д. № 3 
от 2014 г. – ДВ, бр. 58 от 2014 г., и в Решение 
№ 17 от 1995 г. по к.д. № 13 от 1995 г. – ДВ, 
бр. 93 от 1995 г., е изразено разбирането на 
КС за това, че „Висшият съдебен съвет е със­
тавна част на съдебната власт и е учреден от 
Конституцията с компетентност да управлява 
другите (правораздавателните) органи на тази 
власт (вж. чл. 129, 130 и 131 от Конституцията)“. 
Във връзка с това КС приема, че текстовете 
от Конституцията, които уреждат компетент­
ностите на ВСС (чл. 129, ал. 1 и 2 и чл. 131) 
по назначаване, повишаване, понижаване, 
преместване и освобождаване от длъжност 
на съдии, прокурори и следователи, вклю­
чително предложенията за освобождаване и 
назначаване от президента на председателите 
на Върховния касационен съд и Върховния 
административен съд и на главния прокурор, 
са компетентности по управление, поради 
което определя ВСС като управленски ор­
ган, а органите от структурите на съдебната 
власт като управлявани органи – адресати на 
актовете на ВСС.
Резултатът от юриспруденцията на КС и 
последното четвърто изменение на Консти­
туцията е закрепен в разпоредбата на чл. 16 
ЗСВ, според която Висшият съдебен съвет е 
постоянно действащ орган, който предста­
влява съдебната власт и осигурява нейната 
независимост. Той определя състава и орга­
низацията на работа на съдебната власт и 
осъществява управление на дейността є, без 
да засяга независимостта на нейните органи. 
С оспорената разпоредба законодателят дефи­
нира правния му статус, като се основава на 
правомощията му, уредени в Конституцията. 
Понеже нормата по чл. 16 ЗСВ не се прилага 
самостоятелно, когато се решава проблемът 
за нейната конституционосъобразност, трябва 
да се държи сметка и за целия комплекс от 
разпоредби, уреждащи статута на ВСС като 
управленски орган. 
Определянето на ВСС като орган на уп­
равление на съдебната власт трябва да се 
разбира в смисъл, че това е орган, който 
упражнява правомощия, свързани с нейното 
функциониране, със създаване на организация, 
условия и среда, които правят възможна, респ. 
улесняват дейността на органите на съдебната 
власт в изпълнение на конституционното им 
задължение да защитават правата и законните 
интереси на гражданите, юридическите лица 
и държавата (чл. 117, ал. 1 КРБ). Понеже в 
структурно и устройствено отношение органи­
те на съдебната власт са обособени и прилагат 
различни методи и средства за осъществяване 
на дейността си, е наложително съществува­
нето на ВСС като специален орган, който да 
направлява, насочва и урежда организаци­
онната дейност както на всеки от органите, 
включени в структурите на съдебната власт, 
така и на взаимодействието между тях. По 
този начин се решават и въпросите, свързани 
със създаване на необходимите условия, без 
които е невъзможно изпълнението на техните 
функции. Във връзка с това изключително 
значение има дейността на ВСС по кадровото 
осигуряване на органите на съдебната власт, 
което включва подбора, назначаването, осво­
бождаването, дисциплинарната отговорност, 
изобщо кариерното развитие на съдиите, 
прокурорите и следователите, които осъ­
ществяват съдебната власт. Ето защо в тези 
дейности на ВСС, както и при осъществяване 
на дейността, свързана с организиране и ръ­
ководене на съставянето и изпълнението на 
самостоятелния бюджет на съдебната власт, 
се наблюдават типичните за управленската 
дейност функции като ръководство, органи­
зация, регулиране, координиране и контрол. 
Конституционният съд има разбирането, че 
управленската дейност не следва да се раз­
глежда като конкретно правомощие, а като 
една по-обща категория, която се проявява 
във всяка една от формите на държавната 
власт със своите специфични особености 
при осъществяване на функциите, които са 
є възложени. Затова и на конституционно 
ниво отсъства легално определение на поня­
тието управление, като съдържанието му се 
разкрива чрез компетентността, предоставена 
на съответния държавен орган.
Да се възприеме разбирането, че Кон­
ституцията ограничава ВСС да упражнява 
единствено и само правомощията по чл. 130, 
ал. 6 и 7, означава необходимите управленски 
функции за тяхното осъществяване да бъдат 
възложени на други органи извън съдебната 
власт, което би довело до противоречие с 
принципите за разделение на властите и не­
зависимост на съдебната власт.
Не може да бъде споделено и изразеното 
в становището на ФБАПЧ разбиране, че 
чл. 16, ал. 1 ЗСВ, определяйки ВСС като 
орган, който осъществява управление на 
дейността на съдебната власт, без да засяга 
независимостта на нейните органи, нарушава 
принципа за разделение на властите, като 
поставя в зависимост съдебната власт от 
законодателната власт.
Конституционният съд приема, че не е 
допуснато претендираното нарушение, защото 
в основата на формирането и функционира­
нето на ВСС учредителната власт е заложила 
именно взаимодействието между властите,