Държавен вестник, бр. 78, 2015 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  78
средносрочна програма на Република Бъл-
гария за издаване на облигации на стойност 
8 000 000 000 евро, подписан на 6 февруари 
2015 г., и на Акта за поемане на задълже-
ния от Република България в качеството на 
Емитент относно Глобалната средносрочна 
програма на Република България за издаване 
на облигации на стойност 8 000 000 000 евро, 
подписан на 6 февруари 2015 г. (ДВ, бр. 16 от 
27 февруари 2015 г.).
Становища по делото са представили Ми-
нистерският съвет и министърът на финансите. 
Министерският съвет счита искането за 
неоснователно. Според него посоченият в 
искането довод за противоконституционност 
на атакувания закон за ратификация, че е 
отнето правото на народните представите-
ли да правят между първото и второто му 
гласуване предложения, е несъстоятелен. 
Това е така, защото някои от правилата на 
законодателния процес, и по-специално пра-
вото на народните представители да правят 
предложение по обсъжданите законопроекти 
в постоянните комисии или в пленарна зала, 
не се отнасят предвид специфичния им пред-
мет до случаите, когато се приемат закони за 
ратификация на международен договор. Още 
повече обратното би било в противоречие и с 
процедурата за сключване на международен 
договор, която се съдържа в Закона за меж-
дународните договори на Република България 
(ЗМДРБ). Изводът, че липсва нарушение на 
процедурата по приемането на ратифика-
ционния закон се подкрепя и от чл. 84 от 
Правилника за организацията и дейността на 
Народното събрание (ПОДНС), според който 
при приемането на закон за ратификация на 
международен договор народните предста-
вители не могат да предлагат и съответно 
Народното събрание да гласува промени в 
предлаганите за ратификация международни 
договори. В становището си Министерският 
съвет отхвърля и следващия довод, който се 
посочва в искането, че неоснователно законът 
за ратификация е бил приет на две гласувания 
в рамките на едно заседание. Конституцията 
не поставя никакви изисквания относно мо-
мента, в който следва да бъде взето подобно 
решение, и следователно въпросът е предос-
тавен на свободната преценка на народните 
представители. Според Министерския съвет 
не е нарушен и чл. 84, т. 9 от Конституцията. 
За да се аргументира, той изцяло се позовава 
на мотивите на Определение № 4 от 2002 г. 
по к.д. № 6 от 2002 г. (обн., ДВ, бр. 40 от 
2002 г.; попр., бр. 42 от 2002 г.). Съгласие за 
емитиране на нов държавен дълг е дадено в 
чл. 67 и чл. 68 от Закона за държавния бю-
джет на Република България за 2014 г., както 
и в чл. 67, ал. 1, чл. 68 и чл. 69 от Закона за 
държавния бюджет на Република България 
за 2015 г. Пряко отношение има и Решението 
на 43-то Народно събрание от 19 ноември 
2014 г. за даване на съгласие и подготовка 
за поемането на външен държавен дълг от 
19 ноември 2014 г. (ДВ, бр. 96 от 2014 г.). В 
становището се изтъква също така, че дори и 
да няма предварително съгласие, то ратифика-
цията е достатъчна предвид обстоятелството, 
че предварителното съгласие за поемане на 
държавен дълг не е условие за приемането 
на закон за ратификация на международния 
договор. В този смисъл оплакването за не-
редовност на други актове извън закона за 
ратификация са неотносими към неговата 
противоконституционност.
Министърът на финансите също счита, че 
искането на групата народни представители 
за установяване на противоконституционност 
на Закона за ратифициране на посочените 
Договор за дилърство, Договор за агентство и 
Акт за поемане на задължения следва да бъде 
отхвърлено. В становището си той обръща 
внимание, че ратифицираните от Народното 
събрание Договор за дилърство, Договор за 
агентство и Акт за поемане на задължения в 
своята съвкупност оформят документацията, 
с която се създава средносрочна програма за 
емитиране на дълг на международните капи-
талови пазари, и с тях не се поема държавен 
дълг. В този смисъл с ратификацията им Ре-
публика България не е поела ангажимент за 
емитиране на дълг, а само рамка на отноше-
нията между страните при бъдещи емисии на 
дълг. Оттук и сумата от 8 000 000 000 евро не 
е лимит на дълга, а лимит на средносрочната 
програма. Тя просто фиксира максималния 
размер на облигациите, които могат да бъдат 
емитирани в изпълнение на програмата, при 
спазване на ограниченията в годишните закони 
за държавния бюджет. Според министъра на 
финансите развитите в искането доводи са 
неоснователни и необосновани. В становището 
си той посочва, че ратификационният закон 
е особен акт, който не инкорпорира правни 
норми, а само конституционно установена 
форма на съгласие за придобиване на права 
или за поемане на задължения с частнопра-
вен характер. Министърът също се позовава 
на чл. 84 ПОДНС по отношение настояване-
то на народните представители, че техните 
предложения за промени в закона е трябвало 
да бъдат гласувани. Направените в хода на 
парламентарната дискусия предложения за 
промени не е следвало да бъдат гласувани и 
затова, защото според него те не правят разлика 
между общия размер на дълга и ефективното 
поемане на дълг. Колкото до другите доводи, 
развити в искането, министърът на финансите 
посочва, че Конституцията не въвежда никакво 
ограничаване на прилагането на изключени-
ето от правилото, че законите се обсъждат и 
приемат с две гласувания, които се извърш-
ват на отделни заседания, като за целта се 
позовава на практиката на Конституционния 
съд. Доводът, че липсва предварително дадено