Държавен вестник, бр. 62, 2002 г., стр. 36

С Т Р .  36
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  62
9.2. Лицензиране
 Лицензирането има за цел да следва посоката
на по-нататъшното облекчаване на режима за из-
даване на разрешения, без да се намалява ефикас-
ността на контрола и наблюдението на пазара.
Общата регулаторна рамка у нас за издаване на
лицензии за далекосъобщителни дейности следва
регулаторната рамка, очертана от ЕС в Директива
97/13/ЕС.
Основните принципи на лицензирането в усло-
вията на пълна либерализация се свеждат до:
•
премахване на ограниченията за броя на участ-
ниците на пазара освен в случаите на използва-
не на ограничен ресурс;
•
даване приоритет на режима за издаване на раз-
решения чрез обща лицензия спрямо режима
чрез индивидуална лицензия;
•
дефиниране на принципи, процедури и докумен-
ти, свързани с лицензирането, включително
установяване на процедура “one-stop-shopping”;
В сега действащата Наредба за определяне на
далекосъобщителните дейности, подлежащи на
индивидуално лицензиране, регистриране по обща
лицензия и свободен режим индивидуалните ли-
цензии имат превес. Причината е в ранния стадий
на саморегулирането и не напълно действащите
механизми на конкуренцията.
Постановките, очертаващи бъдещата насока
на лицензионните режими за далекосъбщител-
ни дейности, са:
•
опростяване на правилата и условията за изда-
ване на лицензии;
•
обхващане на всички електронни съобщител-
ни мрежи и услуги, независимо дали са общест-
вени или не;
•
договаряне за презграничното взаимно свър-
зване на обществените съобщителни мрежи;
•
осигуряване на прозрачност при предоставяне-
то за ползване на ограничени ресурси.
Конвергенцията на различните електронни
съобщителни мрежи и услуги и използваните в тях
технологии изисква система за издаване на разре-
шения, която да обхване по един и същи начин
всички сравними услуги независимо от технологи-
ята, която се ползва.
Така например кабелен оператор може да пре-
доставя едновременно и електронна съобщителна
услуга, като пренасяне и разпространение на теле-
визионни сигнали и други услуги, необхванати от
Директива 95/51/ЕС—например предлагане на ус-
луги за музикални или телевизионни програми, и
следователно на този оператор могат да се нало-
жат допълнителни задължения като доставчик или
предложител на услуги. Изискването за прозрач-
ност предполага предложителите на услуги, пот-
ребителите и другите заинтересувани страни да
получават лесен достъп до всякаква информация
относно правата, условията, процедурите, таксите
и решенията, отнасящи се до предоставянето на
електронни съобщителни услуги.
9.3. Оператори със значително пазарно присъс-
твие (SMP)
Понятието “значително пазарно присъствие”
(значително влияние върху пазара) се съдържа в
Директива 97/33/ЕС. По-долу са дадени основните
постановки от европейското законодателство,
които трябва по подходящ начин да намерят отра-
жение в ЗД и в подзаконовите нормативни актове,
като се отчита обстоятелството, че досега не е
могло да се натрупа опит с работа в условия на
напълно либерализиран далекосъобщителен пазар.
Определението за значително пазарно присъст-
вие е валидно, когато:
•
даден далекосъобщителен оператор има значи-
телно пазарно присъствие, ако самостоятелно
или съвместно с други той се ползва от позици-
ята на икономическа сила, изразяваща се във
възможността да следва поведение до същест-
вена степен независимо от конкуренти, купу-
вачи и потребители;
•
даден далекосъобщителен оператор има значи-
телно пазарно присъствие на определен пазар;
може да се предполага, че той има значително
влияние върху пазара и за тясно свързани паза-
ри, когато връзките между двата пазара са та-
кива, че да позволят пазарното влияние върху
единия пазар да се отразява като предимство
на другия пазар, като при това влиянието на
оператора върху пазара се засилва.
Основен въпрос е определянето на пазарите на
продукти и услуги в далекосъобщенията. За целта
националните регулаторни органи извършват ана-
лизи на пазарите на продукти и услуги съгласно
публикуваното през март 2001 г. от ЕК “Ръковод-
ство за анализи на пазара с цел изчисляване на зна-
чителното пазарно присъствие”, което ще бъде из-
ползвано и при определяне на пазарите у нас. В
ръководството са определени принципите, които
се очаква да бъдат следвани от националните регу-
латорни органи при извършване на оценка дали кон-
куренцията на даден пазар е ефективна и при оцен-
ка за наличие на значително пазарно присъствие.
Тези ръководни принципи засягат и проблемите на
новопоявяващите се пазари, където фактически
изглежда, че лидерът на пазара има съществен па-
зарен дял, но не би следвало да бъде обект на непод-
ходящи задължения. Анализите на всеки пазар,
извършени от националните регулаторни органи,
се публикуват. Към тези анализи напълно съпри-
частни са и националните органи по конкуренция.
На базата на извършен анализ в съответствие
с ръководството националните регулаторни орга-
ни се произнасят дали пазарът в определен гео-
графски райони е действително конкурентен. Ко-
гато националните регулаторни органи решат, че:
•
пазарът е действително конкурентен, те не на-
лагат специфични за сектора задължения; ако
такива специфични за сектора задължения съ-
ществуват, те премахват задълженията спрямо
далекосъобщителните оператори в този кон-
кретен пазар; на страните, засегнати от тази
отмяна на задължения, ще се дава съответен
период за реакция;
•
пазарът не е действително конкурентен в оп-
ределен географски район, те налагат специ-
фичните за сектора задължения или продъл-
жават да поддържат тези задължения, ако те
съществуват.
При определянето на конкурентните сили на
даден пазар се извършва и оценка на ценовото
поведение на производители, далекосъобщителни
оператори и потребители—основен критерий за
дефиниране на конкурентния пазар. Спазват се два
основни принципа:
•
възможност за взаимозаменяемост от гледна
точка на потреблението;