Държавен вестник, бр. 63, 2005 г., стр. 15

Б Р О Й  63
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  15
извършва само въз основа на закон, което нас-
тъпва след предварително и равностойно обез-
щетение, в съответствие на който принцип е и
разпоредбата на чл. 16, ал. 4 ЗУТ. А съгласно
последния текст с влизане на подробния уст-
ройствен план (ПУП) в сила за “територии с
неурегулирани поземлени имоти” от всеки
собственик се взема количествена част от по-
земления имот и едновременно с това той при-
добива “урегулиран поземлен имот”, поради
което с урегулирането на имота и влизането на
ПУП в сила последният е отчуждително-обез-
щетителен акт. Жалбоподателят твърди, че
чл. 46, ал. 2 от Наредба № 7 за ПНУОВТУЗ е в
противоречие с посочените по-горе норми, тъй
като се постановява задължително прокарва-
не на регулационните линии по съществува-
щите граници и не се спазват нормативите за
лице и площ. Немотивирано се поддържа и
противоречие на подзаконовата норма и с
чл. 19, ал. 1—5 ЗУТ. Моли Върховния админис-
тративен съд, петчленен състав, да отмени
чл. 46, ал. 2 от Наредба № 7 за ПНУОВТУЗ на
министъра на регионалното развитие и благо-
устройството, наричана по-долу “наредбата”.
Ответникът по жалбата—Министерството на
регионалното развитие и благоустройството,
чрез процесуалния си представител изразява
становище, че жалбата е неоснователна, тъй
като чл. 16 ЗУТ е неприложим за случаите по
чл. 46, ал. 2 от наредбата, а последният е с оглед
неприлагане ограниченията по чл. 17, ал. 2, т. 2
ЗУТ. Иска се да се отхвърли като неосновател-
на жалбата на Юлиян Македонски.
Върховният административен съд в настоя-
щия петчленен състав приема, че жалбата е
процесуално допустима, подадена е от надлеж-
но легитимирана страна. Касае се до обжалва-
не на подзаконов нормативен акт, който е с
неограничен кръг от адресати. Правен инте-
рес от обжалването му имат всички физически
или юридически лица, които считат, че проти-
воречи на текстове от нормативен акт с по-
висок ранг, поради което жалбоподателят като
адресат на обжалваната от него наредба е ак-
тивно легитимиран да я обжалва, без да е не-
обходимо да доказва пряк или личен интерес.
Като обсъди събраните по делото писмени
доказателства и извърши правен анализ на
цитираните в жалбата норми, приема, че жал-
бата е основателна частично.
Смисълът на подадената жалба срещу чл. 46,
ал. 2 от наредбата в частта є за противоречи-
ето на текста на чл. 17, ал. 5 КРБ и чл. 16, ал. 4
ЗУТ е, че при урегулиране на земи за земедел-
ско ползване и отдих (земи по § 4 ПЗРЗСПЗЗ)
не би се спазило изискването за равностойност
при разместване на собственост и стойностно-
то им съответствие, когато с ПУП се прехвър-
лят части до 25 % от урегулирани за първи път
имоти в полза на общината за определяне не-
обходимите площи за изграждане на обекти на
социалната инфраструктура. Съгласно чл. 46,
ал. 2 от наредбата, когато земи за земеделско
ползване и отдих (земи по § 4 ПЗРЗСПЗЗ) про-
менят предназначението си и се обособяват
като вилни или жилищни зони, с подробния
устройствен план регулационните линии на по-
землените имоти се прокарват по техните съ-
ществуващи граници, без да се спазват норма-
тивите за лице и площ, но като се държи смет-
ка за осигуряване на необходимите улици и
обслужващи обекти. Текстът регламентира
посочените в него земи, когато за първи път
влизат в регулация и се регулират с промяна
предназначението им, за тях не следва да се
спазват нормативите за лице и площ, които са
посочени в чл. 19 ЗУТ. Втората част от текста
гласи, че при урегулирането им се държи смет-
ка за осигуряване на необходимите улици и
обслужващи обекти. От това следва, че след
промяна предназначението на земите по § 4
ПЗРЗСПЗЗ и включването им в регулация с
ПУП следва да се определят необходимите
площи за изграждане на обекти на социалната
инфраструктура, включително и за улици, за
да се осигури на същите лице, което ще се из-
върши при спазването на разпоредбите на чл. 16
ЗУТ, съгласно който при прехвърляне от имо-
тите в полза на общината не повече от 25 % от
площта на регулираните имоти, за предвижда-
не на улици и за други обслужващи обекти, на
всеки собственик на такъв имот общината
определя равностоен урегулиран имот, като се
съобразява с местоположението им в местност-
та и пр. С оглед на това обжалваният чл. 46,
ал. 2 от Наредба № 7 не противоречи на чл. 16
ЗУТ, както и не противоречи на чл. 17, ал. 5
КРБ, тъй като при отнемане на части от урегу-
лираните имоти за първи път за земите по § 4
ПЗРЗСПЗЗ за определяне на обектите на соци-
алната инфраструктура собствениците им ще
получат и съответно равностойно (имотно)
обезщетение, като разместването на собстве-
ност ще се извършва по силата на законови
разпоредби, тези по чл. 16, ал. 1—5 ЗУТ. На
този извод сочи и обстоятелството, че чл. 46,
ал. 2 ЗУТ е по приложението на чл. 16 и 17 ЗУТ,
които касаят урегулирането на неурегулирани
дотогава поземлени имоти, каквито са и тези
по § 4 ПЗРЗСПЗЗ. С оглед на изложеното об-
жалваният текст от наредбата не противоречи
на чл. 17, ал. 5 КРБ и чл. 16, ал. 4 ЗУТ.
Член 46, ал. 2 от наредбата противоречи на
чл. 19, ал. 1—5 ЗУТ. В жалбата не са развити
оплаквания в какво се изразява това противо-
речие, но при сезиране с жалба срещу админи-
стративен акт съдът в образуваното производ-