Държавен вестник, бр. 93, 2021 г., стр. 29

БРОЙ  93	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  29  
тереси. В допълнение България е страна по 
Европейската конвенция за гражданството от 
6 ноември 1997 г. (ратифицирана със закон, 
приет от 40-ото Народно събрание на 9 де-
кември 2005 г. – ДВ, бр. 102 от 20.12.2005 г.) 
(обн., ДВ, бр. 34 от 25.04.2006 г., в сила за 
Република България от 1.06.2006 г.) с изразе-
на при подписването резерва по отношение 
прилагането на чл. 17, т. 1 от Конвенцията, 
изискващ „гражданите на държава – страна 
по конвенцията, притежаващи друго граж-
данство, да имат на територията на тази 
държава – страна по конвенцията, в която 
пребивават, същите права и задължения като 
останалите граждани на тази държава – стра-
на по конвенцията“. Резервата на Република 
България при ратификацията по приложени-
ето на чл. 17 от Европейската конвенция за 
гражданството гласи: „Република България 
няма да прилага по отношение на гражда-
ните на Република България, притежаващи 
друго гражданство и които пребивават на 
нейна територия, правата и задълженията, 
за които Конституцията и законите изискват 
само българско гражданство.“
В Решение № 15 от 13.09.1995 г. по к.д. 
№ 21/1995 г. Конституционният съд приема, 
че „упражняването на властта във всяка дър-
жава е елемент от държавния суверенитет“ 
и че е „съмнително доколко упражняването 
на власт­та от лица с чуждо гражданство 
гарантира нейната независимост“. Защото 
наличието на чуждо гражданство означава 
публичноправна връзка между лицето и друга 
държава наред с връзката на гражданство 
с българската национална държава. Тази 
връзка с друга държава предпоставя права 
и задължения, които могат да се окажат в 
конфликт със задълженията към българската 
държава. Подобна хипотеза при упражнява-
нето на изпълнителната власт за вземането 
и изпълняването на управленски решения 
крие риск за националните интереси и си-
гурност. Поради това във власт единствено 
на българската държава остава решението 
за това кой и при какви условия е годен да 
упражнява властнически правомощия и да 
осигури осъществяването на управленски 
функции от персонален състав, способен във 
всичките си актове и действия да се ръко-
води от публичния интерес за общите дела 
в държавата и да съдейства за постигане на 
общото благо, както се посочва в Решение 
№ 7 от 17.09.2019 г. по к.д. № 7/2019 г.
Съобразно изложеното въпросът дали 
българската Конституция в настоящата си 
редакция в цитираните по-горе текстове, 
относими към преценката за избираемост/
назначаемост на определени висши държавни 
длъжности на български граждани, прите-
жаващи и друго гражданство, има предвид 
само отсъствие на друго гражданство като 
завършена процедура по освобождаване от 
чуждо гражданство, или е достатъчно тази 
процедура да е започнала, е безпредметен 
с оглед съдържанието на конституционния 
текст, който смислово е ясен, не поражда 
двусмислия и неясноти, а съществува и уста-
новена, обвързваща всички субекти на правото 
практика на Конституционния съд по него.  
В свое Решение № 2 от 13 април 1995 г. по  
к.д. № 1/1995 г. Конституционният съд приема, 
че изискванията, посочени в чл. 65, ал. 1 от 
Основния закон, „имат абсолютен характер и 
липсата на което и да е от тях прави лицето 
неизбираемо“ и „поради публичноправния 
характер на института на гражданството, 
свързан със значими правни последици, без 
правно значение е субективната преценка 
по въпроса за придобиване и загубване на 
чуждо гражданство“. Конституционният съд 
е подчертал, че не е достатъчно да са налице 
материалноправните предпоставки за осво-
бождаване от чуждо гражданство, а е необ-
ходимо да е осъществена предвидената със 
закон процедура, която приключва с издаване 
на съответен държавен акт.
Това се потвърждава и от съдържанието на 
приложения от Кирил Петков Петков и приет 
като доказателство по конституционното дело 
ведно с искане вх. № 412 от 8.10.2021 г. документ 
с наименование – Заявление за отказ от ка-
надско гражданство, съгласно подраздел 9(1), 
където на стр. 4, т. 14, абзац 3, Кирил Петков 
Петков е потвърдил (декларирал с отметка 
„ДА“) следния текст: „разбирам важност-
та на своя отказ от канадско гражданство, 
както и това, че ако той бъде одобрен, ще 
загубя всички права и привилегии на канад-
ски гражданин и вече няма да имам статут 
в Канада“. Това писмено потвърждение до 
съответните компетентни власти на Канада 
с дата 21.04.2021 г. насочва към еднозначния 
извод, че кандидатът за служебен министър 
Кирил Петков Петков е бил наясно към 
посочената дата, че заявяването от него на 
отказ от канадско гражданство не поражда 
автоматично действие – освобождаване от 
това гражданство, а следва да бъде одобрен от 
съответните власти на Канада, което логически 
изисква определен от съответната държава 
период от време. Идентични са разясненията 
и в официалния сайт на компетентния по 
въпросите на гражданството орган на Ка-
нада, основани на Закон за гражданството  
(R. S. C., 1985, с. С-29), както и позоваванията 
на разпоредби и процедури от същия закон, 
съдържащи се в официалните документи, 
представени от Кирил Петков Петков и из-
хождащи от компетентния орган на Канада,