Държавен вестник, бр. 37, 2005 г., стр. 14

С Т Р .  14
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  37
Според становището на главния прокурор
и Висшия съдебен съвет чл. 28, ал. 9, изр. 2 ЗСВ
не може да е в противоречие с чл. 129, ал. 2 от
Конституцията, защото двете разпоредби имат
различен предмет на регулиране—едната (кон-
ституционната) определя реда и срока за наз-
начаване на председателите на върховните съ-
дилища и главния прокурор, а другата посочва
от кого се изпълняват длъжностите след изти-
чане на срока и до встъпването на новоназна-
чените. В тези становища, както и в станови-
щето на Асоциацията на прокурорите в Бълга-
рия, се изтъква още, че в основния закон няма
единен и надлежно прогласен принцип за прек-
ратяване на правомощията с изтичане на кон-
ституционно установения срок за времетрае-
нето им, а анализът на отделни разпоредби,
като показва различен подход, обосновава
един извод—когато правомощията се прекра-
тяват с изтичане на съответния срок, това се
урежда изрично. Тъкмо отсъствието на така-
ва уредба за срока по чл. 129, ал. 2 от Консти-
туцията и необходимостта от приемственост
и стабилност, произтичаща от характера на
правомощията на тримата магистрати, из-
ключват прекратяването на правомощията им
с изтичането на срока.
Със становището си главният прокурор е
поискал спиране на делото до решаването на
к.д. № 2/2005 г. за тълкуване на чл. 150, ал. 1 от
Конституцията относно правомощието на Вър-
ховния касационен съд и Върховния админист-
ративен съд да сезират Конституционния съд и
за установяване на противоконституционност
на чл. 84, ал. 1, т. 2 и чл. 95, т. 3 ЗСВ в частта им
“както и когато се вземе решение за сезиране
на Конституционния съд на основание чл. 150,
ал. 1 от Конституцията”.
Становището на Асоциацията на прокуро-
рите в България съдържа възражение и досеж-
но допустимостта на искането на Общото съб-
рание на Наказателната колегия на Върховния
касационен съд, за което се изтъква, че е напра-
вено въз основа на противоречаща на Консти-
туцията разпоредба—чл. 84, ал. 1, т. 2 ЗСВ.
Конституционният съд обсъди двете иска-
ния, прецени съображенията, съдържащи се в
тях и в становищата на заинтересуваните стра-
ни, и за да се произнесе, взе предвид следното:
I
Произнасянето по допустимостта на иска-
нето е възможно във всяка фаза на конституци-
онния процес. В такъв смисъл е чл. 25, ал. 2 от
Правилника за организацията на дейността на
Конституционния съд. С оглед на това трябва
да се обсъди направеното в тази насока възра-
жение от една от заинтересуваните страни от-
носно искането, внесено от Общото събрание
на Наказателната колегия на Върховния каса-
ционен съд. Обсъждайки го, Конституционни-
ят съд приема, че няма основание за пререша-
ване на въпроса за допустимостта на искането.
него е присъединено за съвместно разглеждане
и решаване к.д. № 4/2005 г., което е образувано
на 18 февруари 2005 г. по искане на Пленума на
Върховния касационен съд.
Двете искания имат еднакъв предмет. Те са
основани на чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституция-
та и с тях е оспорена конституционността на
чл. 28, ал. 9, изр. 2 от Закона за съдебната власт
(ЗСВ) в редакцията след неговото изменение—
ДВ, бр. 29 от 2004 г. Твърди се, че разпоредбата
противоречи на чл. 129, ал. 2 от основния за-
кон, защото създава възможност за продължа-
ване на конституционно предвидения седемго-
дишен срок, за който се назначават председате-
лят на Върховния касационен съд, председате-
лят на Върховния административен съд и глав-
ният прокурор.
С определения съответно от 25 януари
2005 г. и 10 март 2005 г. Конституционният съд
е допуснал исканията за разглеждане по съ-
щество и е конституирал като заинтересува-
ни страни Народното събрание, президента,
Министерския съвет, министъра на правосъ-
дието, Върховния административен съд, глав-
ния прокурор, Висшия съдебен съвет, Съюза
на съдиите в България и Асоциацията на про-
курорите в България.
Писмени становища са представени от Ми-
нистерския съвет, министъра на правосъдието,
главния прокурор, Висшия съдебен съвет, Съ-
юза на съдиите в България и Асоциацията на
прокурорите в България.
В становището на Съюза на съдиите в Бъл-
гария са изложени съображения за противокон-
ституционност на оспорената разпоредба. Те са
основани на разбирането, че ограничаването на
длъжността с мандат и забраната за повторно
избиране, предвидени в основния закон, обос-
новават невъзможността за упражняване на
функциите от председателите на върховните
съдилища и главния прокурор след изтичане на
срока за назначаването им.
В останалите становища се поддържа, че
исканията са неоснователни. В съображенията,
с оглед на които е направен този извод, има
известно различие.
Според становищата на Министерския съ-
вет и министъра на правосъдието чл. 28, ал. 2
ЗСВ поначало осигурява възможност за про-
веждане на избора на кандидат и назначаване-
то му до изтичане на срока, за който е назначен
неговият предшественик. Доколкото обаче не
е изключено изборът да завърши и назначава-
нето да се осъществи след този срок, се е нала-
гало правната уредба да обхване и въпроса за
изпълняващия съответната длъжност до встъп-
ването на новоназначения. Оспореният чл. 28,
ал. 9, изр. 2 ЗСВ съдържа такава уредба, нейно-
то приемане има опора в чл. 133 от Конститу-
цията и тя е аналогична на уредбата на консти-
туционно или законово установения мандат на
други органи.