Държавен вестник, бр. 30, 2004 г., стр. 38

С Т Р .  38
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  30
ятелствената част на обвинението или да се
включат в обвинението нови престъпления
или нови лица, следователят е длъжен да пре-
дяви на обвиняемия ново обвинение—с ново
постановление за привличане в качеството на
обвиняем.
(2) Всички постановления за привличане на
лицето в качеството на обвиняем се прилагат
към делото.
Раздел ХVII
Мерки за процесуална принуда и други огра-
ничителни мерки по НПК. Съдебен контрол
Чл. 101. Мерките за неотклонение, съглас-
но чл. 146 НПК, които могат да се вземат спря-
мо обвиняеми, са: подписка, гаранция, дома-
шен арест и задържане под стража.
Чл. 102. Подписка и парична гаранция се
вземат от разследващия орган, респективно
от прокурора. Възражението на обвиняемия
срещу размера на определената гаранция пред
прокурора не спира изпълнението на мярка-
та, освен ако прокурорът или по-горестоящи-
ят прокурор разпореди друго. Мерките за не-
отклонение се вземат с постановление на орга-
ни на предварителното производство, изгот-
вено непосредствено след повдигане на обви-
нението. В него се посочват времето и място-
то на издаване, органът, който го издава, де-
лото, трите имена на обвиняемия, престъпле-
нието, за което се повдига обвинение, моти-
вите на така определената мярка. Постанов-
лението се предявява на обвиняемия срещу
подпис. При непредставяне на гаранция в оп-
ределения срок прокурорът може да направи
искане пред съда за вземане на мярка за неот-
клонение домашен арест или задържане под
стража (чл. 150, ал. 4 НПК).
Чл. 103. (1) Мерките за неотклонение дома-
шен арест и задържане под стража се вземат от
съответния първоинстанционен съд по реда на
чл. 151 и 152а НПК и подлежат на въззивен
контрол от по-горен съд.
(2) Задържане под стража се взема от съот-
ветния първоинстанционен съд по искане на
прокурор или на разследващ орган. Основани-
ята за вземане на мярка за неотклонение задър-
жане под стража са:
1. обвинението да е за престъпление, за ко-
ето се предвижда наказание “лишаване от сво-
бода” или по-тежко наказание;
2. от данните по делото може да се направи
обосновано предположение, че обвиняемият е
извършил престъплението, за което е обвинен;
3. съществува реална опасност обвиняемият
да се укрие или да извърши престъпление.
(3) Ако от доказателствата по делото не се
установява противното, опасността е налице при:
1. опасен рецидив или повторност;
2. обвинението е за тежко умишлено прес-
тъпление и обвиняемият е осъждан за друго
тежко умишлено престъпление от общ харак-
тер на лишаване от свобода не по-малко от една
година или друго по-тежко наказание, чието
изтърпяване не е отложено по реда на условно-
то осъждане (чл. 66 НК);
3. обвинението е за престъпление, за което се
предвижда не по-малко от десет години лишава-
не от свобода или друго по-тежко наказание.
(4) Задържането под стража не може да про-
дължи над определените максимални срокове
по чл. 152, ал. 4 НПК:
1. повече от една година—ако обвинението е
за тежко умишлено престъпление;
2. повече от две години—ако обвинението е
за престъпление, за което се предвижда лиша-
ване от свобода не по-малко от 15 години или
доживотен затвор;
3. повече от два месеца—във всички остана-
ли случаи.
(5) При изтичане на посочените срокове
съответните прокурори вземат мерки за неза-
бавно освобождаване на лицата с мярка за не-
отклонение задържане под стража.
(6) Прокурорът по свой почин изменя мяр-
ката за неотклонение задържане под стража в
по-лека мярка, когато в предварителното раз-
следване се установи, че опасността обвиняе-
мият да се укрие или да извърши престъпление
е отпаднала.
Чл. 104. Делата, по които е взета мярка за
неотклонение “задържане под стража”, или
такава е изменена от прокурор, се вземат на
специален отчет от органа на разследването и
от наблюдаващата прокуратура. Окръжните
прокурори изготвят обобщени ежемесечни
справки за хода на делата със задържани лица,
които изпращат на съответната апелативна
прокуратура. Апелативните прокурори изгот-
вят обобщени справки за апелативния район и
периодично изпращат същите на отдел “След-
ствен” при ВКП.
Чл. 105. Домашният арест се състои в забра-
на обвиняемият да напуска жилището си без
разрешение на съответния орган. Тази мярка за
неотклонение в предварително производство се
взема и се контролира от съда по реда на чл. 152а
и 152б НПК. Контролът по фактическото из-
пълнение на мярката се извършва от органите
на предварителното разследване.
Чл. 106. Други мерки за процесуална при-
нуда са:
1. отстраняване на обвиняемия от длъжност
(чл. 154 НПК):
а) когато обвинението е за умишлено прес-
тъпление от общ характер, извършено във връз-
ка с работата, и има достатъчно основание да
се счита, че служебното положение на обвиня-
емия ще създаде пречки за обективно, все-
странно и пълно изясняване на обстоятелства-
та по делото, съдът може да отстрани обвиня-
емия от длъжност по искане на прокурора;
б) първоинстанционният съд в предварител-
ното разследване се произнася еднолично в от-
крито заседание с участие на прокурор, обвиня-
ем и неговия защитник; определението подле-