Държавен вестник, бр. 63, 2006 г., стр. 117

Б Р О Й  63
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  117
ВЪРХОВЕН
АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 8201
от 20 юли 2006 г.
по административно дело № 3254 от 2006 г.
Върховният административен съд в състав:
председател: Светлана Йонкова, и членове:
Дима Йорданова, Веселина Тенева, Славка
Найденова, Елена Златинова, при участието на
секретар-протоколиста Милка Ангелова раз-
гледа административно дело № 3254 по описа
на Върховния административен съд—петчленен
състав, за 2006 г., докладвано от председателя
Светлана Йонкова.
Марина Давидова Мусова обжалва чл. 113,
ал. 2 от Инструкция № 1 от 2004 г. за работата
и взаимодействието на органите на предвари-
телното разследване (обн., ДВ, бр. 30 от 2004 г.;
попр., бр. 37 от 2004 г.).
Жалбоподателката моли посочената разпоред-
ба да бъде отменена поради противоречието  є  с
Наказателнопроцесуалния кодекс (НПК) и чл. 56
от Конституцията на Република България.
Ответниците по жалбата—главният прокурор
на Република България и директорът на Наци-
оналната следствена служба, са на становище,че
жалбата е процесуално недопустима и молят съ-
щата да бъде оставена без разглеждане с прекра-
тяване на производството по делото.
Ответникът по жалбата—министърът на
вътрешните работи, не е взел становище.
Върховният административен съд, петчле-
нен състав, обсъди доказателствата по дело-
то и доводите на страните и прие  за установе-
но следното:
По допустимостта на жалбата:
Инструкция № 1 от 2004 г. за работата и вза-
имодействието на органите на предварително-
то разследване е издадена от главния прокурор,
министъра на вътрешните работи и директора
на Националната следствена служба на основа-
ние чл. 111, ал. 3, чл. 122, ал. 5, т. 4 и 8 от Закона
за съдебната власт (ЗСВ) и чл. 23, т. 2 и 11 от
Закона за МВР (ЗМВР) и чл. 35, ал. 1, т. 26  от
Закона за отбраната и Въоръжените сили на
Република България (ЗОВСРБ). Посочените
норми установяват правото на главния проку-
рор на Република България и на министъра на
вътрешните работи да издават инструкции. Ди-
ректорът на Националната следствена служба
няма такива правомощия. Той осъществява ор-
ганизационно, административно и методичес-
ко ръководство на следователите и служители-
те на Националната следствена служба и ок-
ръжните следствени служби.
Инструкцията е подзаконов нормативен акт
съгласно чл. 7, ал. 3 от Закона за нормативните
актове. С нея висшестоящ орган  дава указания
до подчинени нему органи относно прилагане-
то на нормативен акт, който той е издал или
чието изпълнение следва да обезпечи.
Инструкция № 1 за работата и взаимодейст-
вието на органите на предварителното разслед-
ване е подзаконов нормативен акт, издаден съв-
местно от органи на изпълнителната и съдебна-
та власт—главния прокурор на Република Бъл-
гария и министъра на вътрешните работи.
Съгласно чл. 5, т. 1 във връзка с чл. 23 от
Закона за Върховния административен съд
(ЗВАС) Върховният административен съд раз-
глежда подзаконови нормативни актове на
министри. Не са изключени от съдебен конт-
рол подзаконовите актове, които министър е
издал съвместно с друг орган. На това основа-
ние жалбата срещу Инструкция № 1 от 2004 г. за
работата и взаимодействието на органите на
предварителното разследване е допустима.
Подзаконовите нормативни актове, издаде-
ни от органи на съдебната власт, не са посочени
изрично в чл. 5 ЗВАС, но това не означава, че е
недопустимо Върховният административен съд
да разгледа жалбите срещу тях. След като Вър-
ховният административен съд разглежда жал-
би срещу  подзаконовите нормативни актове на
изпълнителната власт и на общинските съвети
(чл. 6 ЗВАС), следва да се приеме, че е налице
непълнота в закона по отношение на жалбите
срещу подзаконовите нормативни актове, из-
дадени от органи на съдебната власт. По силата
на чл. 46, ал. 2 от Закона за нормативните акто-
ве, когато нормативен акт е непълен, за неуре-
дените от него случаи се прилагат разпоредби,
които се отнасят до подобни случаи. Разпоред-
бите на чл. 5 и 23 ЗВАС следва да намерят при-
ложение и по отношение на подзаконовите
нормативни актове, издадени от органи на съ-
дебната власт.
Съобразно чл. 120, ал. 2 от Конституцията
на Република България гражданите и юриди-
ческите лица могат да обжалват пред съдили-
щата всички административни актове, които
ги засягат, освен изрично посочените със за-
кон. Всяко противоречие на подзаконов норма-
тивен акт с нормативен акт от по-висока степен
създава опасност от засягане на конкретни пра-
ва и задължения на гражданите или юридичес-
ките лица. При обжалването на подзаконовите
нормативни актове не е необходимо жалбопо-
дателят да доказва пряк и личен интерес от
отмяната на атакувания акт. По силата на чл. 13
ЗВАС жалбата срещу нормативен акт може да
се подава без ограничение във времето. По из-
ложените съображения съдът намира жалбата
за процесуално допустима.
Разгледана по същество, жалбата е осно-
вателна.
Според чл. 113, ал. 2 от Инструкция № 1 за
работата и взаимодействието на органите на
предварителното разследване свидетелят не
може да иска даване на показания в присъстви-
ето на адвокат.
Правото на защита е едно от основните пра-
ва на гражданите. Регламентирано е в чл. 56
от Конституцията на Република България,