Държавен вестник, бр. 57, 2024 г., стр. 23

БРОЙ  57	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  23   
гащи/определящи наказателната отговорност. 
Тази неравнопоставеност се балансира чрез 
засилената защита на правата на индивида 
(групата индивиди), част от която е разпоред­
бата на чл. 105, ал. 2 НПК.
Конституцията издига във върховен прин­
цип правата на личността, нейното достойн­
ство и сигурност. Без съмнение сигурността на 
гражданите е пряко свързана и с ефективната 
борба с престъпността (Тълкувателно решение 
№ 8 от 1.09.2005 г. по к.д. № 7/2005 г.). Публич­
ният интерес от разкриване на престъпленията 
оправдава в общия случай ограничения на 
основни права, но дори и тогава този интерес 
ще е толкова по-малко задоволен, колкото 
по-интензивна е намесата в конституционно 
защитената лична сфера. Разположено в кон­
текста на въведения от вносителя предмет на 
оспорване, това означава, че ако претърсване 
и изземване е било осъществено в досъдеб­
ното производство в хипотезата на чл. 161, 
ал. 2 НПК при неотложни случаи, за съда, 
предвид правилото на чл. 105, ал. 2 НПК, 
ако установи нарушение на изискванията във 
връзка със събирането или изготвянето на 
доказателствените средства, възниква задъл­
жение за прилагането на това правило, което 
би рефлектирало благоприятно по отношение 
на правата на обвиняемия/гражданина.
Предвидените в цитираните разпоредби 
конкретни предпоставки за извършване на тези 
действия по разследването са предназначени 
да гарантират, че навлизането в запазената 
сфера на правата на гражданите няма да над­
хвърли необходимото за постигане на целите 
от обществен интерес, свързани с ефективно 
наказателно разследване, вкл. че се преследва 
освен охраняване на интересите на гражда­
ните, така и съхраняване на възможността за 
разкриване на обективната истина в наказа­
телния процес. Би възникнало напрежение с 
повелята за непосредствена обвързаност на 
публичната власт/съдилищата с основните 
права на гражданите, ако се допусне в процеса 
на съдебно доказване да се кредитират дока­
зателства, събрани в нарушение на процедура, 
уредена в Наказателно-процесуалния кодекс, 
която е призвана да гарантира умереност при 
намесата в защитеното (чрез правата) лично 
пространство. Въз основа на това разбиране 
законодателят е предвидил, че съдът не може 
да се позовава на доказателствени средства, 
които удостоверяват действия по разследва­
нето, извършени в разрез с процесуалните 
правила на чл. 161, ал. 2 и чл. 174, ал. 4 НПК. 
Обявяването на нормата на чл. 105, ал. 2 
НПК за противоконституционна, в какъвто 
смисъл е изразената в искането воля, би 
довело до несъвместимо с конституционни 
принципи положение, при което решаващите 
съдебни състави ще разполагат с неограни­
чена дискреционна власт да използват като 
основа за установяване на наказателната от­
говорност доказателства, събрани в резултат 
на непремерена намеса в конституционно 
гарантирани права на гражданите. Сезиращата 
компетентност на съда (съдебния състав) по 
чл. 150, ал. 2 от Основния закон се вмества в 
рамката на предназначението на възприетата 
специфична форма на инцидентен контрол за 
конституционосъобразност, а именно – пра­
вораздаването, поверено на съдилищата, да 
функционира по начин, който е съобразен с 
Конституцията. Упражнената в настоящото 
производство инициатива надхвърля тези па­
раметри на сезираща компетентност (изведени 
[имплицитно] като логика, произтичаща от 
предназначението на правомощието по чл. 150, 
ал. 2 от Основния закон), поради което иска­
нето следва да се отклони като недопустимо.
При конкретното сезиране Конституцион­
ният съд намира, че то не може и да постигне 
заложеното в разпоредбата на чл. 150, ал. 2 от 
Конституцията, а именно – осъществяване на 
ефективно сътрудничество между сезиращия 
съд и Конституционния съд с оглед решава­
нето на висящото пред първоинстанционния 
съд дело в съответствие с постановено от 
конституционната юрисдикция решение. Цел­
та на извършената конституционна промяна 
е върховенство на правото, като се засили 
сътрудничеството в процеса на конституцион­
ното правосъдие между конституционната 
юрисдикция и общите съдилища от всички 
инстанции, явяващи се, поради естеството на 
упражняваната власт, най-подходящия форум 
за защита на правата на човека.
Гореизложените констатации и съображе­
ния, основани и на мотивите на вносителя 
за несъответствие на приложим по делото 
закон с Конституцията, дават основание на 
съда да направи извод, че производството по 
настоящото дело не следва да премине към 
преценка по същество, а искането следва да 
бъде отклонено като недопустимо.
Предвид изложените съображения и на 
основание чл. 13 ЗКС и чл. 25, ал. 1 и чл. 26, 
ал. 1 ПОДКС Конституционният съд
О П Р Е Д Е Л И :
Отклонява искането на Софийския град­
ски съд, 16-и състав, за установяване на 
противоконституционност на чл. 105, ал. 2 
от Наказателно-процесуалния кодекс (обн., 
ДВ, бр. 86 от 28.10. 2005 г.; посл. изм. и доп., 
бр. 39 от 1.05.2024 г.).
Прекратява производството по конститу­
ционно дело № 20/2024 г.
Връща искането на вносителя заедно с 
препис от определението.
Председател:
Павлина Панова
4206