Държавен вестник, бр. 21, 2016 г., стр. 45

БРОЙ  21	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  45  
посочената прогнозна стойност на обособе­
ната позиция. В тази връзка в доклада към 
проекта за постановлението е посочено, че 
прогнозната стойност представлява и цената 
на обжалваемия интерес от сключването 
на договора за обществена поръчка. Тази 
обосновка е изначално неправилна, докол­
кото прогнозната стойност, определена от 
възложителя при обявяване на процедурата, 
може да се различава значително от цената, 
на която ще се сключи договорът за общест­
вената поръчка. Освен това следва да се има 
предвид и характерът на производствата, които 
се образуват пред Комисията за защита на 
конкуренцията. Последната е администра­
тивен орган и производствата пред нея са 
административни, подчинени на принципите 
на административното производство. Поради 
това цената на обжалваемия интерес – дори 
да се приеме като такъв прогнозната строй­
ност на възложителя, която е използвана като 
основа за определяне размера на таксата, не 
представлява пазарна цена по смисъла на 
чл. 2, ал. 2 ЗДТ.
Съображенията относно издаването на 
оспореното постановление се извеждат от до­
клада с мотивите на вносителите на проекта, 
като в него необходимостта от определяне 
на завишен размер на таксите, събирани от 
Комисията за защита на конкуренцията по 
повод разглеждането на жалби по глава еди­
надесета от Закона за обществените поръчки, 
е мотивирано с обстоятелството, че броят на 
обжалваните процедури е твърде висок – над 
15 на сто от обявените обществени поръчки. 
Тази обосновка сочи, че – обратно на декла­
рираното в доклада, целта на определянето 
на по-високи размери на таксите е ограни­
чаването на достъпа на заинтересованите 
лица до административен и съдебен контрол 
върху актовете на възложителите по Закона 
за обществените поръчки. В подкрепа на 
този извод е и посоченото в доклада очак­
вано намаляване на подаваните жалби, като 
целта е доближаване до средния процент на 
обжалване на обществените поръчки в дър­
жавите – членки на Европейския съюз, който 
е от 3 до 5 на сто. 
С оглед горното се налага изводът, че 
оспореното Постановление за одобряване на 
Тарифа за таксите, събирани от Комисията за 
защита на конкуренцията и Върховния адми­
нистративен съд е издадено в противоречие с 
нормата на чл. 2 ЗДТ. Това е така, тъй като 
определените с тарифата пропорционални 
такси не са определени съобразно цената 
на услугата. В доклада на вносителите на 
проекта също не е посочена цена, която да 
може да бъде определена като пазарна такава 
и да може да послужи като основа на такова 
определяне. Не са посочени и обстоятелства, 
установяващи необходимостта от повишаване 
размера на таксите, събирани от Комисията за 
защита на конкуренцията, респ. от Върховния 
административен съд, във връзка с обжалване 
на процедурите за избор на изпълнители по 
Закона за обществените поръчки. 
Постановлението противоречи и на раз­
поредбите на чл. 60, ал. 1 и чл. 120, ал. 2 
от Конституцията на Република България 
(КРБ), тъй като при определяне на одобре­
ните с него такси е нарушен принципът за 
съответствието на тези такси с направените 
разходи за осъществяване на дейността, за 
която се събират. В случая таксите не са 
обосновани нито с реалното увеличение на 
себестойността на предоставяните услуги, 
нито с реалното увеличение на доходите на 
гражданите и юридическите лица. Цената 
на услугата безспорно има влияние върху 
нейната достъпност. Повишаването на дъл­
жимите такси ще доведе до ограничаване 
на конституционно гарантираните права на 
гражданите за достъп до правосъдие. Изло­
жените в тази връзка съображения в доклада 
на вносителите на проекта относно това, че 
участниците в процедурите за обществени 
поръчки са в състояние без затруднения да 
заплатят таксите, не са подкрепени с конкрет­
ни факти. Необосновано е и твърдението, че 
таксите – предмет на оспорената тарифа, са 
значително по-ниски от пропорционалните 
такси, които се събират от съдилищата по 
Гражданския процесуален кодекс. Действи­
телно, последните са определени на 4 % от 
обжалваемия интерес, но долната граница 
е значително по-ниска от предвидената по 
тарифата долна граница от 850 лв. 
Изложените обстоятелства определят ПМС 
№ 196 от 10 юли 2014 г. за одобряване на 
Тарифа за таксите, които се събират в про­
изводствата по глава единадесета от Закона 
за обществените поръчки пред Комисията 
за защита на конкуренцията и Върховния 
административен съд като издадено в про­
тиворечие с материалноправни разпоредби 
и при допуснато съществено нарушение на 
административнопроизводствените правила, 
което води до неговата незаконосъобраз­
ност – чл. 146, т. 3 и 4 във връзка с чл. 196 
АПК. Поради това постановлението ще следва 
да бъде отменено изцяло.
Следва да се допълни и това, че по отно­
шение на § 1 от ПЗР на Тарифата за таксите, 
които се събират в производствата по глава еди­
надесета от Закона за обществените поръчки 
пред Комисията за защита на конкуренцията 
и Върховния административен съд е налице 
още едно основание за отмяна. Посочената 
разпоредба има обратно действие – в сила 
от 15 юли 2014 г., и преурежда възникнали 
преди издаването є факти, като им придава 
правно значение. Съгласно нормата на чл. 14 
ЗНА обратна сила на нормативен акт може да 
се даде само по изключение, и то с изрична