Държавен вестник, бр. 95, 2018 г., стр. 16

СТР.  16	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  95
от Конституцията не следва задължително, 
че производството по делата трябва да е три-
инстанционно и въпросът за функциите на 
отделните инстанции се урежда от устройстве-
ните и процесуалните закони. Няма съмнение, 
че разпоредбите, свързани с допускане на 
касационно обжалване, са адресирани до ВКС 
и преценката дали да се допусне касационно 
обжалване на въззивно решение е от негова 
компетентност (вж. Решение № 4/2009 г. по 
к. д. № 4/2009 г.). Но в хипотезата на чл. 280, 
ал. 2, пр. 3 ГПК ответникът по касационната 
жалба е поставен в неравностойно положе-
ние спрямо жалбоподателя, в чиято полза с 
определението по чл. 288 ГПК Върховният 
касационен съд вече се е произнесъл за 
констатирана „очевидна неправилност“ на 
въззивното решение. Защитата на ответника 
не само се усложнява, а ако трябва да сме 
точни, става практически и невъзможна. 
Защото в публичното заседание за първи 
път ответникът се сблъсква с проблема и 
има възможност да се брани най-напред 
срещу възприетото и квалифицираното от 
съда основание за допускане на касационно 
обжалване „очевидна неправилност“. Трудно е 
да се предположи, че този състав на съда ще 
отстъпи безпроблемно от вече възприетата 
от него „очевидна неправилност“. Едва след 
това ответникът ще изгради защита срещу 
оплакванията, развити от жалбоподателя в 
касационната жалба. 
Дали при подобна ситуация ще приемем, 
че е налице справедлив процес, след като 
съставът на съда, разглеждащ делото по съ-
щество, вече е формирал своето убеждение за 
някаква очевидна неправилност на въззивното 
решение, допускайки служебно касационно 
обжалване? А би могло и да се стигне до 
хипотеза, при която никоя от страните да 
не е поддържала конкретното нарушение на 
материалноправна или процесуална норма, 
относима към гражданскоправния спор или 
в рамките на инстанционното съдебно произ-
водство, в касационната жалба да няма раз-
вити оплаквания за някое от основанията за 
неправилност по чл. 281, т. 3 в такава насока, 
очертана с мотивировката в определението 
за допускане на касационно обжалване. Така 
предварителната преценка на състава на ВКС 
за „очевидна неправилност“ би се явила като 
изненада за страните в процеса. Възможно е 
да се приеме, че тези действия по допускане 
до касация са в помощ на едната страна – ка-
сатора, който не е успял да обоснове непра-
вилност на някое от останалите основания, 
но все пак за него достъпът до разглеждане 
по същество е гарантиран. 
Процесуалният закон наистина не задъл-
жава касационния съд в процедурата по раз-
глеждане по същество на касационната жалба 
да се обвързва необратимо с предварителните 
си изводи относно констатираното основание 
по чл. 280, ал. 2, пр. 3 ГПК. Отклонението 
в това направление обаче е малко вероятно, 
защото би било пряко доказателство и при-
знание за пропуски (некомпетентност) на 
тази най-висша инстанция още във фазата по 
селекция на жалбата, а оттук и отражението 
върху решението по съществото на спора, 
което ще носи отпечатъка и съмнението от 
проявената първоначална непоследовател-
ност. С други думи, създават се разнопосоч-
ни предположения – за прилагане на неясен 
критерий от съда и бързо преодоляване на 
първата фаза на касационното обжалване, за 
евентуална предубеденост на съдебния състав 
чрез мотивите в определението по допускане 
на касационно обжалване, както и за неанга-
жираност и „гъвкавост“ на касационния съд 
с приложения критерий „очевидна неправил-
ност“, ако в решението на ВКС окончателно 
се приеме, че такава не е налице. 
В крайна сметка оказва се, че допълнението 
в процесуалния закон не предоставя несъмнено 
ефикасно вътрешноправно средство за защита 
на интересите на страните по граждански и 
търговски дела.
Нарушава се и правото на защита на 
ответника по касационната жалба, защото 
той не може предварително да заяви своята 
позиция пред съда, както това е сторил чрез 
отговора на касационната жалба по повод из-
ложението на основанията предвид закрития 
характер на съдебното заседание, при което се 
преценяват доводите в разменените писмени 
документи, нито има набор от процесуални 
средства за защита пред ВКС предвид рес-
триктивните възможности по чл. 293, ал. 2 и 
3 ГПК. Касационният съд по изключение, при 
много ограничен кръг от нарушения, тогава, 
когато се изисква повтаряне или извършване 
на нови съдопроизводствени действия, отменя 
въззивното решение и връща делото за ново 
разглеждане от друг състав на въззивния съд. 
Правната доктрина не допуска отклонение 
в разбирането, че в нормативното си битие 
правото осигурява масов еднообразен стандарт 
за законосъобразно поведение, което позволява 
неговата унификация и предвидимост. 
За да се постигне законосъобразно, унифи-
цирано и предвидимо правораздаване, но при 
защита правата на равнопоставените страни в 
гражданския процес, процесуалните правила, 
особено тези, свързани с обжалване на съдеб-
ните актове, следва да бъдат точни, с ясно и 
еднозначно съдържание и да съответстват на 
избрания модел на касационно обжалване.
Конституционни съдии: 
Цанка Цанкова 
Кети Маркова 
Анастас Анастасов 
Таня Райковска
9976