Държавен вестник, бр. 66, 2013 г., стр. 17

БРОЙ  66	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  17  
Така приетите текстове дават възможност 
да се направи заключение, че достъпът до 
документите и помещенията, посочени в оспо­
рената алинея, се отнася и до тези на органите 
на досъдебното производство и съда. 
Посочените в т. 1 и 3 на ал. 4 правомощия на 
Националното бюро за контрол на СРС, които 
ще се прилагат спрямо съда, прокуратурата и 
органите на разследването, пряко или косвено 
могат да засегнат тяхната независимост или 
неприкосновеността на следствената тайна. 
Разпоредбите на чл. 34е, ал. 4, т. 1 и 3 също 
се намират в несъответствие с основополагащ 
принцип, установен в чл. 117, ал. 2 на Кон­
ституцията. Конституционният законодател 
е предвидил, че контролна дейност върху 
магистратите и техните актове осъществяват 
Висшият съдебен съвет и Инспекторатът към 
него. Законодателят не може да създава и/
или изземва функции, които по Конституция 
са възложени на друг орган.
II. С разпоредбата на § 26 се изменя чл. 34з. 
Първата му алинея предвижда, че Народното 
събрание чрез постоянна комисия осъществя­
ва парламентарен контрол върху държавните 
органи, които извършват дейностите по разре­
шаване, прилагане и използване на специални 
разузнавателни средства. Според втората алинея 
длъжностните лица, когато бъдат поканени, 
са длъжни да се явят пред постоянната парла­
ментарна комисия и да предоставят исканата 
информация.
Сред органите и длъжностните лица, които 
са обект на контрол, попадат разследващите 
органи, прокурорите и съдиите. Осъществяването 
на парламентарен контрол върху магистрати при 
разрешаване и използване на СРС е недопустимо. 
Отново е налице нарушение на конституционния 
принцип за разделение на властите, този път 
между законодателната и съдебната.
В потвърждение на това е Решение на КС 
№ 5 от 17.05.1995 г., обн., ДВ, бр. 62 от 1995 г. В 
мотивите си Конституционният съд посочва, че 
с оглед принципа за разделение на властите от 
кръга на лицата, които Народното събрание или 
съответната парламентарна комисия могат да 
призоват да се явят и отговарят на поставените 
въпроси, следва да се изключат президентът, 
вицепрезидентът, конституционните съдии и 
магистратите. Тези аргументи са препотвърдени 
и в мотивите към Решение № 9 от 4.10.2011 г. 
по конституционно дело № 7 от 2011 г. на КС.
Не споделям създаването на възможност 
магистрати да се явяват пред парламентарна 
комисия, за да дават обяснения, разяснения, а 
вероятно и достъп до материали по следствени 
дела. Парламентарните комисии подпомагат 
дейността на Народното събрание и упражняват 
парламентарен контрол от негово име (чл. 79, 
ал. 2 от Конституцията). Тяхната дейност е на­
сочена към конкретни аспекти на ръководенето 
и осъществяването на вътрешната и външната 
политика на страната от изпълнителната власт.
Недопустимо е депутатите в комисия да 
осъществяват контрол на дейността по разре­
шаване и използване на СРС от страна на ма­
гистратите. Така приетата редакция на текста за 
осъществяване на контрол допуска възможност 
за намеса във вътрешното убеждение както на 
съдията, който дава разрешение за използване 
на СРС, така и на прокурора и на разследващия 
орган, които искат прилагането им. 
Съгласно чл. 173 и 174 от НПК за използ­
ване на специални разузнавателни средства по 
досъдебно производство се подава писмено 
мотивирано искане от наблюдаващия прокурор 
до председателя на съответния окръжен съд, 
военен съд, апелативен съд или до председателя 
на специализирания наказателен съд. Това са ор­
ганите, които разрешават използването на СРС, 
и те попадат в кръга от субекти, върху които 
се допуска осъществяване на парламентарен 
контрол. По този начин може да се влияе върху 
вътрешното им убеждение и така да се постигне 
намеса в работата на независимата съдебна власт, 
която се подчинява само на закона. Член 14, 
ал. 1 от НПК предвижда, че съдът, прокурорът 
и разследващите органи вземат решенията си 
по вътрешно убеждение, основано на обектив­
но, всестранно и пълно изследване на всички 
обстоятелства по делото, като се ръководят от 
закона. Това означава, че прокурорът и раз­
следващите органи, които използват СРС, също 
подлежат на парламентарен контрол. По този 
начин не може да се запази независимостта на 
съдията, прокурора и разследващите органи и 
се накърнява вътрешното им убеждение.
Както парламентът, така и негова комисия 
не могат да задължават магистратите да се 
явяват пред тях. В парламентарна комисия е 
недопустимо да бъде предоставяна информация, 
която е следствена тайна. Нейното разкриване 
и намесата в независимостта на съдиите, про­
курорите и разследващите органи произвеждат 
конфликт с разпоредбата на чл. 117, ал. 2 от 
Конституцията.
Ето защо намирам, че посочените текстове, 
вероятно имащи за цел постигане на ефективен 
контрол над СРС, накърняват независимостта 
на съдебната власт. Ненамесата в работата на 
магистратите при изпълнение на възложените 
им с Конституцията правомощия е предпос­
тавка за вземане на решения по вътрешно 
убеждение, основани единствено на закона и 
установените факти.
Уважаеми госпожи и господа народни пред­
ставители,
Ръководейки се от горните мотиви, на осно­
вание чл. 101, ал. 1 от Конституцията на Репу­
блика България връщам § 24 относно чл. 34е, 
ал. 1, т. 1 и 3 и ал. 4, т. 1 и 3 и § 26 относно 
чл. 34з от Закона за изменение и допълнение на 
Закона за специалните разузнавателни средства, 
приет на 11 юли 2013 г., за ново обсъждане от 
Народното събрание.
Президент на републиката: 
Росен Плевнелиев
5937