Държавен вестник, бр. 78, 2024 г., стр. 68

СТР.  68	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  78
ВЪРХОВЕН
АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
ОПРЕДЕЛЕНИЕ
от 10 юли 2024 г.
по административно дело № 6887 от 2024 г.
Върховният административен съд на Репуб­
лика България – осмо отделение, в закрито 
заседание в състав: председател: Димитър 
Първанов, членове: Василка Шаламанова, 
Мария Тодорова, изслуша докладваното от 
съдията Мария Тодорова по административно 
дело № 6887/2024 г.
Производството е по чл. 185 и сл. от Адми­
нистративнопроцесуалния кодекс (АПК).
Образувано е по жалба на Националното 
сдружение на частните болници – юридическо 
лице с нестопанска цел, със седалище в гр. Со­
фия, представлявано от К. Д. Г., подадена чрез 
адв. Величкова против отделни разпоредби на 
Националния рамков договор № РД-НС-01-2 от 
1.09.2023 г. за медицинските дейности между 
Националната здравноосигурителна каса и 
Българския лекарски съюз за 2023 – 2025 г., а 
именно: чл. 394; чл. 409, ал. 3, в частта „и по 
изпълнители на БМП“; чл. 409, ал. 4, т. 2 и 3, 
и двете в частта „закупувани само в рамките 
на месечните стойности по приложение № 2 
към договорите на изпълнителите на БМП“; 
чл. 409, ал. 8; чл. 409, ал. 9; чл. 409, ал. 10; 
чл. 410, ал. 1 – 13; чл. 411; чл. 28, ал. 3 и 4, 
т. 2; чл. 26а.
С подадената жалба е направено искане 
за спиране по реда на чл. 190, ал. 1 АПК на 
действието на обжалваните разпоредби на 
подзаконовия нормативен акт, като се твърди, 
че изпълнението им ще причини значителни 
и труднопоправими вреди на изпълнителите 
на медицинска помощ, на здравноосигурените 
лица и на НЗОК. В искането сдружението 
се позовава на Решение от 11.04.2024 г. на 
Конституционния съд по к. д. № 15/2023 г., 
с което е обявена за противоконституционна 
разпоредбата на чл. 55а, ал. 2 от Закона за 
здравното осигуряване (обн., ДВ, бр. 70 от 
19.06.1998 г.; посл. изм., бр. 16 от 23.02.2024 г.). 
Твърди се, че при действието на НРД за ме­
дицинските дейности 2023 – 2025 г. НЗОК ще 
продължи да заплаща извършената медицин­
ска дейност само до размера на определените 
месечни лимити и лечебните заведения ще 
бъдат принудени да претендират по съдебен 
ред неплатената дейност като след образуване 
на множество дела, болниците ще получават 
заплащането си с огромни във времето закъс­
нения и ще бъдат изправени пред ситуация, 
в която трябва да компенсират ежемесечните 
си финансови загуби. На следващо място 
се твърди, че в случай че изпълнението на 
посочените разпоредби не бъде спряно, това 
ще доведе до огромни финансови загуби за 
бюджета на НЗОК, която освен отказаната 
сума за надлимитна дейност ще следва да 
заплаща и лихви за забава. В искането се 
сочи още, че действието на обжалваните раз­
поредби засяга неограничен кръг от болници 
и здравноосигурени лица и ще постави в риск 
цялата система на здравеопазването.
Ответниците – Националната здравно­
осигурителна каса (НЗОК) и министърът на 
здравеопазването, оспорват жалбата и иска­
нето за спиране на действието на оспорените 
разпоредби в представени писмени станови­
ща. На първо място изразяват становище за 
недопустимост на жалбата поради липса на 
правен интерес от оспорване. По отношение 
на искането по чл. 190, ал. 1 АПК твърдят, че 
в случая в същото не са посочени конкрет­
ни твърдения за настъпване на значителни 
и труднопоправими вреди за оспорващото 
сдружение. Сочи се, че с оглед запазващата 
действието си норма на чл. 55а, ал. 2 ЗЗО 
твърдените загуби за НЗОК не биха могли 
да настъпят.
Ответникът – Българският лекарски съюз, 
не изразява становище по искането.
Предмет на оспорване са отделни раз­
поредби на Националния рамков договор 
№ РД-НС-01-2 от 1.09.2023 г. за медицински­
те дейности между Националната здравно­
осигурителна каса и Българския лекарски 
съюз за 2023 – 2025 г. (НРД). Съгласно чл. 4 
от Закона за здравното осигуряване НРД е 
нормативен административен акт, който има 
действие на територията на цялата страна за 
определен срок и е задължителен за НЗОК, 
РЗОК, изпълнителите на медицинска помощ, 
осигурените лица и осигурителите.
Съгласно чл. 190, ал. 1 АПК оспорването 
не спира действието на подзаконовия норма­
тивен акт, освен ако съдът постанови друго. 
В съответствие с чл. 166, ал. 4 АПК, при­
ложима съгласно препращащата разпоредба 
на чл. 196 АПК, допуснатото предварително 
изпълнение на административен акт по силата 
на отделен закон, когато не се предвижда 
изрична забрана за съдебен контрол, може 
по искане на оспорващия да бъде спряно от 
съда при условията на чл. 166, ал. 2 АПК 
при всяко положение на делото до влиза­
нето в сила на решението, ако то би могло 
да причини на оспорващия значителна или 
труднопоправима вреда.
Възможността съдът да упражни право­
мощието си по чл. 190, ал. 1, предл. 2 АПК 
(да спре действието на оспорения подзаконов 
нормативен акт) е обвързана от преценка за