Държавен вестник, бр. 27, 2014 г., стр. 35

БРОЙ  27	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  35  
закон с придаването му на незабавно дейст­
вие спрямо заварените производства може 
да преуреди по нов начин породените преди 
влизането му в сила юридически факти и 
правоотношения, като ги измени в бъдеще 
съобразно неговите разпоредби, но това винаги 
е обусловено от съображения за справедливост 
и целесъобразност. 
Конституцията не съдържа забрана за 
придаване на обратно действие на новия 
граждански закон към заварени факти и пра­
воотношения, а само определя момента на 
влизането му в сила – съгласно чл. 5, ал. 5 от 
Основния закон нормативните актове влизат 
в сила три дни след обнародването им, освен 
когато в тях е определен друг срок. Изрична 
забрана за обратно действие се съдържа един­
ствено в чл. 5, ал. 3 от Конституцията и тя се 
отнася само до наказателните закони, които 
предвиждат нови или по-тежки санкции от 
отменените, за да не се влошава положението 
на наказателноотговорните лица. Конститу­
ционният съд в практиката си е приел (вж. 
Решение № 9 от 1996 г. по к.д. № 9 от 1996 г.), 
че и други законови разпоредби, уреждащи 
публичноправни отношения, например да­
нъчните, трябва да са неретроактивни. Както 
се е произнесъл съдът в Решение № 10 от 
2011 г. по к.д. № 6 от 2011 г., правилото за 
неретроактивност на правните норми трябва 
да се прилага във всички случаи, когато се 
цели с нови правни норми ограничаване на 
права или създаване на задължения за минало 
време, но то не важи за случаите, когато от 
нормативните актове се придобиват права.
От горното следва, че Конституцията не 
съдържа забрана за придаване на обратно 
действие на новите гражданскоправни раз­
поредби, поради което доводът в искането е 
неоснователен. Дори да съществуваше такава 
забрана, съдът преценява, че в случая е на­
лице хипотезата на прилагане на разпоредби 
от новия граждански закон към заварени 
правоотношения, което е различно от обратно 
действие на новия закон. 
Законодателят може по изключение да 
придаде на новия граждански закон обратно 
действие, като предвиди той да се прилага 
спрямо правно релевантни юридически факти, 
които са настъпили преди влизането му в 
сила и по отношение на които са настъпили 
окончателните правни последици, но новият 
закон ги преурежда по начин да настъпят 
нови правни последици. Същинско обратно 
действие новият закон има само тогава, ко­
гато той засяга придобити вече права или 
погасени задължения. Конституционният 
съд се е произнесъл, че когато новият закон 
преурежда вече настъпили правни последици 
от юридическите факти, е налице хипотезата 
на обратно действие на закона (вж. Решение 
№ 10 от 2013 г. по к.д. № 8 от 2013 г.).
Евентуалното запазване в случая на дейст­
вието на отменените разпоредби към зава­
рените производства няма да съответства на 
справедливостта. След измененията със ЗИДТЗ 
(ДВ, бр. 20 от 2013 г.) като цяло режимът на 
третиране на различните действия и сделки 
е по-благоприятен в сравнение с режима по 
отменените разпоредби. Вносителите също 
признават в искането, че измененията огра­
ничават приложното поле на чл. 645, 646 и 
647 ТЗ. Това е така, защото в някои от фак­
тическите състави нищожността е заменена с 
относителна недействителност, редуцирани са 
подозрителните периоди, относителната недей­
ствителност е непротивопоставима на правата 
на третите добросъвестни лица, придобити 
възмездно преди вписване на исковата молба, 
незасегнати остават някои действия и сделки 
от кръга на обичайната дейност на длъжника. 
Измененията са насочени към редуциране 
на броя на исковете за попълване масата на 
несъстоятелността, но са продиктувани от 
изискванията на правната сигурност, която 
е сред основните компоненти на правовата 
държава. Придаването на незабавно действие 
на новия закон в случая е оправдано и защото 
ускоряването на производствата, свързани с 
несъстоятелността, е отнесено и към висящите 
производства. Така ще се избегне възможност­
та еднакви производства да се разглеждат при 
прилагането на различни законови разпоредби 
през продължителен период от време.
Не е нарушен и принципът за запазване на 
законно придобити права, както се поддържа в 
искането. Безспорно законодателят преценява 
начина на уреждане на преходните правни 
отношения, но той следва да го съобрази с 
принципа на правната сигурност, изискващ 
стабилност на правните сделки и предвиди­
мост на правните последици от различните 
юридически факти. Принципът изисква още 
при сключване на сделките да са известни на 
страните предпоставките за обявяването им за 
нищожни или за относително недействителни. 
Съдът не споделя изразеното в искането 
разбиране, че оспорените разпоредби отнемат 
придобити права. 
На първо място те не засягат придобити 
права на кредиторите на несъстоятелността. 
Трябва да се подчертае, че кредиторите на 
несъстоятелността на един длъжник нямат 
различни права да предявят установителен 
или конститутивен иск, в който смисъл е и 
практиката на Върховния касационен съд. Те 
нямат лични имуществени права, които могат 
да защитават с посочените искове. Правният 
им интерес да предявят отменителните искове 
се обуславя от попълването масата на несъс­
тоятелността и от хипотетичната възможност 
за пълно или частично удовлетворяване на 
вземанията им с оглед императива на чл. 739, 
ал. 2 ТЗ. Правата на кредиторите на несъс­