Държавен вестник, бр. 19, 2017 г., стр. 102

СТР.  102	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  19
скитащи кучета и котки, както и на кучета, 
придружаващи стада от домашен добитък, 
без поставени спъвачки с дължина 30 см на 
нивото на лакътната става, в ловностопан-
ските райони се извършва във всички дни 
на седмицата.“
С жалбата са релевирани доводи за неза-
коносъобразност на оспорената разпоредба 
поради противоречие с чл. 1 от Протокол 
№ 1 към Европейската конвенция за защи-
та правата на човека и основните свободи 
(ЕКПЧ), чл. 17, ал. 1 и 3 от Конституцията 
на Република България, чл. 216, ал. 1 от На-
казателния кодекс и чл. 40, ал. 2 от Закона 
за лова и опазване на дивеча (ЗЛОД). Жал-
боподателят прави искане да бъде отменен 
като незаконосъобразен оспореният текст 
от подзаконовия нормативен акт. В съдебно 
заседание жалбоподателят, представляван от 
председателя на управителния съвет, заявява 
становище, в което поддържа жалбата си и 
моли съда да отмени обжалваната разпоредба 
по наведените доводи в нея.
Ответната страна – Министерският съ-
вет на Република България, чрез надлежно 
упълномощения процесуалния представител 
гл. юрк. Ирина Георгиева в съдебното за-
седание и в представената писмена защита 
оспорва жалбата с доводи за неоснователност 
на оспорването с искане да бъде отхвърлена. 
Претендира присъждане на юрисконсултско 
възнаграждение.
Ответната страна – изпълнителният ди-
ректор на Изпълнителната агенция по гори-
те, чрез процесуалния си представител юрк. 
Деница Александрова заявява становище 
за неоснователност на жалбата. Представя 
писмено становище и моли съда да постано-
ви решение, с което жалбата на сдружение 
„На ти с природата“ да бъде отхвърлена. 
Претендира присъждане на юрисконсултско 
възнаграждение.
Представителят на Върховната админи-
стративна прокуратура излага становище 
за основателност на искането за отмяна на 
оспорения текст по съображения, че про-
тиворечи на материалноправните норми от 
по-висока степен, а именно ЗЛОД, както и 
накърнява правото на собственост, гаран-
тирана в чл. 17, ал. 1 и 3 от Конституцията 
на Република България. Предлага жалбата 
да бъде уважена.
Жалбата е предявена срещу разпоредба от 
нормативен административен акт, подлежащ 
на оспорване и от сдружение с нестопанска 
цел, което с оглед предмета си на дейност 
и приетото с TP № 2 от 12.02.2010 г. на ОС 
на съдиите във Върховния административен 
съд по т.д. № 4/2009 г. има правен интерес 
от оспорването, поради което е допустима, 
като по отношение на нейната допустимост 
съдът се е произнесъл и с определение от 
22.01.2016 г. по адм.д. № 308/2016 г. по описа 
на съда. Разгледана по същество, жалбата е 
основателна.
Предмет на оспорване е разпоредбата на 
чл. 73, ал. 3 от Правилника за прилагане 
на Закона за лова и опазване на дивеча 
(ППЗЛОД), приет с Постановление на Минис-
терския съвет (ПМС) № 151 от 13.06.2001 г., 
обн., ДВ, бр. 58 от 29.06.2001 г., в сила от 
29.06.2001 г., в редакцията є, изменена с 
§ 48 от ПМС № 94 от 22 април 2003 г., който 
текст гласи: „Унищожаването на подивели и 
скитащи кучета и котки, както и на кучета, 
придружаващи стада от домашен добитък, 
без поставени спъвачки с дължина 30 см на 
нивото на лакътната става, в ловностопан-
ските райони се извършва във всички дни 
на седмицата.“, която е подзаконов норма-
тивен акт по смисъла на чл. 7, ал. 1 ЗНА и 
попада в дефиницията на чл. 75, ал. 1 АПК. 
С разпоредбата на § 11 от Закона за лова и 
опазване на дивеча законодателят е делеги-
рал правомощия на Министерския съвет да 
приеме правилник за прилагането на закона 
в 6-месечен срок от влизането му в сила, 
което обосновава извод, че оспореният акт е 
издаден от орган, който е имал материалната 
компетентност по смисъла на чл. 76, ал. 1, 
предл. 2 АПК. Оспореният подзаконов нор-
мативен акт е издаден от компетентен орган, 
при изрично предвидена законова делегация, 
в рамките на материалната му компетент-
ност и в предписаната писмена форма и е 
обнародван в „Държавен вестник“. Видно от 
представените по преписката доказателства 
са спазени всички изисквания на чл. 77 АПК 
и чл. 26, ал. 2 и чл. 28, ал. 1 от Закона за 
нормативните актове.
Настоящият съдебен състав намира, че 
атакуваната разпоредба от Правилника за 
прилагане на Закона за лова и опазване на 
дивеча не съответства на разпоредбата на 
чл. 40, ал. 2 от Закона за лова и опазване 
на дивеча и Конституцията на Република 
България.
С оспорената разпоредба на чл. 73, ал. 3 
от Правилника за прилагане на Закона за 
лова и опазване на дивеча в редакцията є, 
изменена с § 48 от ПМС № 94 от 22 април 
2003 г., към текста, който гласи: „Унищожава-
нето на подивели и скитащи кучета и котки 
в ловностопанските райони се извършва във 
всички дни на седмицата“, е изменена, като 
след думата „котки“ е поставена запетая и е 
добавено „както и на кучета, придружаващи 
стада от домашен добитък, без поставени 
спъвачки с дължина 30 см на нивото на ла-
кътната става“.
Съгласно разпоредбата на чл. 40, ал. 1 от 
Закона за лова и опазване на дивеча, в който 
е регламентирано, че с цел запазване на еко-
логичното равновесие и устойчиво развитие