Държавен вестник, бр. 96, 2000 г., стр. 11

Б Р О Й  96
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  11
телска дейност. Филиалът се създава за задово-
ляване потребностите от определен вид обуче-
ние в райони, където липсва съответна универ-
ситетска структура, а функциите на колежа се
определят в правилника за дейността на висшето
училище. На всички посочени структури катед-
рата се явява звено, което осъществява учебна и
научноизследователска (художествено-творческа)
дейност по една или група сродни дисциплини—
чл. 26д ЗВО. Следователно смисълът на чл. 26,
ал. 1 ЗВО е този, че факултетът, а не обединените
в структурата му катедри е основното звено за
осигуряване на обучението на студентите по една
или група сродни специалности.
В регламентираната със ЗВО система на
висшето образование са диференцирани три
степени на обучение при различна продължи-
телност на учебния процес. Обучението във
втората степен осигурява задълбочена фунда-
ментална подготовка, съчетана с профилиране
в определена специалност, като на завършили-
те се присъжда образователно-квалификацион-
на степен “магистър”. С чл. 1, ал. 1 на наредба-
та е въведено единно държавно изискване вис-
ше юридическо образование да се придобива на
образователната и квалификационна степен
“магистър”, на която съответства установена-
та със закона структура за осигуряване на обу-
чението във факултет на висше училище,
респективно на университет, когато отговаря
на условията, предвидени в чл. 17, ал. 2, т. 1—8
ЗВО. Наименованието юридически факултет
отразява най-точно спецификата на изучавана-
та специалност “Право”, на която законът не
предвижда други сродни специалности. Обуче-
нието в специалността “Право” включва задъл-
жително изучаване на 19 фундаментални прав-
ни дисциплини и изискването е лекционните
курсове да се провеждат най-малко от 20 хаби-
литирани лица в съответната научна специал-
ност, назначени по трудов договор. Разполага-
нето с предвидения в чл. 26, ал. 1, т. 1 ЗВО ми-
нимален брой хабилитирани преподаватели има
за цел да защити качеството и нивото на висше-
то юридическо образование, придобивано в
юридически факултет на висше училище.
В т. 3 на жалбата се прави неуместна анало-
гия с единните държавни изисквания на други
две наредби—за придобиване на висше образо-
вание по специалността “Ветеринарна медици-
на” с професионална квалификация “ветерина-
рен лекар” и за придобиване на висше образо-
вание по професионално направление “Иконо-
мика” за образователно-квалификационните
степени “бакалавър” и “магистър” с професио-
нална квалификация “икономист”, за да се на-
прави извод, че чл. 1, ал. 1 на обжалваната на-
редба нарушава еднаквия подход при придоби-
ване на висше образование и по този начин про-
тиворечи на духа на закона. В същото време
жалбоподателят не прави аналог с Наредбата
за единните държавни изисквания за придоби-
ване на висше образование по специалностите
“Медицина”, “Стоматология” и “Фармация”, в
чл. 2, 12 и 22 на която е посочено, че висше об-
разование по тези специалности на образова-
телно-квалификационна степен “магистър” се
придобива съответно в медицински, стомато-
логичен и фармацевтичен факултет на висше
медицинско училище. Следва да се има пред-
вид, че обучението по специалността “Право” и
по специалностите “Медицина” и “Фармация”
във всички държави—членки на ЕС, и в други
европейски държави се провежда под строг
държавен контрол. Приемът на студенти по тези
специалности е ограничен, а обучението е орга-
низирано в единен курс, завършилите който при-
добиват образователната степен “магистър”.
Върховният административен съд не споде-
ля твърдението, изложено в т. 4 на жалбата, че
оспорваната наредба незаконосъобразно пос-
тавя в дискриминирано (по-неблагоприятно)
положение завършилите висше образование по
специалност “Право” в българските висши учи-
лища по отношение на завършилите висшето
си образование по право в чужбина. Не е допус-
тимо приетите в наредбата единни държавни
изисквания за българските висши училища да
бъдат разпространени и спрямо чуждестранни-
те висши училища. За уеднаквяване на крите-
риите е предвидена специална процедура, коя-
то МОН провежда съобразно предоставените с
чл. 10, ал. 2, т. 4 ЗВО правомощия.
По изложените съображения Върховният
административен съд в петчленния си състав
приема, че обжалваните разпоредби на чл. 1,
ал. 1, чл. 4, ал. 1, чл. 5, ал. 1 и чл. 14 от Наредба-
та за единните държавни изисквания за придо-
биване на висше образование по специалността
“Право” и професионална квалификация
“юрист” са законосъобразни в частта, с която
се поставя изискването висше образование по
специалността “Право” да се придобива в юри-
дически факултети на българските висши учи-
лища. Жалбата в тази част като неоснователна
следва да се отхвърли.
Неоснователна е жалбата и в частта, с която
се иска да бъдат изменени чл. 4, ал. 1 и чл. 5,
ал. 1 на наредбата, като в текста изразът “юри-
дическите факултети” се замени с израза “по
специалност право”. Правомощията на съда
спрямо обжалвания нормативен акт са: да от-
мени акта, когато установи, че е незаконосъоб-
разен; да обяви неговата нищожност, когато ус-
танови, че актът е нищожен, или да отхвърли
жалбата, щом не са налице основанията за от-
мяна по чл. 12, т. 1—5 ЗВАС. Недопустима е
замяна на отменен текст на нормативния акт с
друг текст, което по същество представлява нор-
мотворчество и е извън прерогативите на съда.
По отношение жалбата на БАГОПИ срещу
чл. 3 на наредбата ВАС намира оплакванията
за основателни. С оспорваната разпоредба се
въвежда забрана за висшите училища да изда-
ват дипломи по чл. 7 ЗВО на студентите и док-
торантите, приети над утвърдения от Минис-