Държавен вестник, бр. 48, 2017 г., стр. 10

СТР.  10	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  48
многото на брой изследвани проявления. За 
конкретния случай от значение е представи-
телността на изводите от изследваните масиви 
въз основа на правилото – не всички бройки 
от съвкупността, но достатъчно на брой, така 
че крайните заключения, макар и основани 
на извадка, да са валидни за съвкупността 
като цяло.
Подобни изводи могат да бъдат свърза-
ни и с изискването за реалната оценка на 
криминологичните фактори, предполагащи 
изследване на престъпността като система 
от престъпни посегателства, както и относ-
но потенциалните и конкретните заплахи за 
правовия ред, които могат да бъдат очертани 
отново чрез изследване на съвкупности от 
масови проявления.
Обсъдените специфики са в посока на 
това, че „другите доклади“ съобразно из-
ползваната от конституционния законодател 
терминология и очертаните в хода на парла-
ментарните обсъждания съпътстващи цели 
не биха могли да се изразят в друго освен в 
обобщени и аналитични доклади за дейността 
на прокуратурата по противодействието на 
престъпността и реализирането на наказа-
телната политика, базирани на изследване 
на статистически масиви.
Отделното наказателно производство или 
единичният случай по правило не могат да от-
кроят закономерности, тенденции, съответно 
очаквания, в развитието на масовите явления 
и са без съществено значение, доколкото са 
нерепрезентативни както за информираните 
управленски решения относно евентуални ор-
ганизационни мерки, така и за законодателна 
дейност, противодействието на престъпността, 
реализирането на наказателната политика или 
за адекватно въздействие върху потенциалните 
или конкретните заплахи за правовия ред.
На самостоятелно разглеждане подлежи 
следващата визирана от конституционния 
законодател в чл. 84, т. 16, изречение второ 
хипотеза, свързана с ясно очертан възможен 
предмет – „други доклади на главния прокурор 
за дейността на прокуратурата по прилагането 
на закона“. Такива доклади по конкретно нака-
зателно производство не биха били изключени 
a priori въз основа на буквалния прочит на 
тълкуваната разпоредба, разгледана без връзка 
с други разпоредби на Конституцията. Това 
налага изследване на очертаната хипотеза 
във връзка с конституционноправни норми, 
визиращи разделението на властите, незави-
симостта на съдебната власт, установените 
предели на баланс и взаимодействие между 
законодателна и съдебна власт. 
С приемането на Конституцията на Ре-
публика България от 1991 г. се въведе нов 
конституционен модел на съдебната власт, а 
нейните основни характеристики са посочени 
в глава шеста. По волята на Великото Народ-
но събрание в осъществяването на съдебната 
власт участват три вида държавни органи – съ-
дилища, прокуратура и следствени органи. В 
свое тълкувателно решение Конституционният 
съд е приел, че органите на съдебната власт 
не са и не могат да бъдат равнопоставени, 
тъй като учредителната власт чрез конститу-
ционната рамка е определила за всеки от тях 
различна функция и всеки от тях с различен 
интензитет и с различни средства осигурява 
реализацията на съдебната власт (Решение 
№ 8/2005 г. по к.д. № 7/2005 г.).
В чл. 127 от Конституцията са посочени 
функциите на прокуратурата и способите за 
тяхната реализация, като основното в дей-
ността є, която конституционният законо-
дател є възлага, е да следи за спазването на 
законността при строго определени граници, 
очертани от способите, съдържащи се в чл. 127, 
т. 1 – 6 от Конституцията. 
Основният закон издига във върховен 
принцип правата на личността, нейното 
достойнство и сигурност. Без съмнение си-
гурността на гражданите е в пряка връзка с 
ефективността на борбата с престъпността. Тя 
е един от общодържавните приоритети и не е 
възможно, а и конституционният законодател 
не свързва, нито възлага противодействието 
на престъпността само на една институция 
или дори само на една от властите. 
Сътрудничеството между властите е гаран-
ция не само за прозрачност в работата, но и 
за напредък в борбата с престъпността. То 
се гради на основата на ясно разграничени 
правомощия и отговорности в съответствие 
с принципа за разделението на властите. 
Конституционният съд многократно е по-
сочвал в своята практика, че разбирането за 
демокрация и правова държава е свързано 
неразривно с конституционния принцип за 
разделение на властите, установен в чл. 8 от 
Конституцията. 
Съдът последователно поддържа в своите 
решения, че трите власти са равнопоставени, 
независими и функционират в определена 
връзка. Разделението на властите се определя 
като метод за оптимално функциониране на 
държавната власт и средство за предотвра-
тяване на евентуален произвол от страна на 
другите държавни органи. Трите власти не 
са изолирани, а си взаимодействат и кон-
ституционният законодател е задължен да 
осигурява механизми за тяхното баланси-
ране, така че правата на индивида да бъдат 
защитени. Взаимното въздържане и контрол 
не допускат както навлизане в присъщата 
компетентност, така и размиване в отговор-
ността за осъществяване на конституционно 
възложените дейности.
Прокуратурата има равностоен конститу-
ционен статус като част от съдебната власт. 
В условията на конституционна демокрация