Държавен вестник, бр. 100, 2008 г., стр. 7

Б Р О Й  100
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  7
КОНСТИТУЦИОНЕН СЪД
РЕШЕНИЕ №  6
от 11 ноември 2008 г.
по конституционно дело №  5 от 2008 г.
Конституционният съд в състав: председа-
тел: Румен Янков, и членове: Васил Гоцев,
Людмил Нейков, Емилия Друмева, Владислав
Славов, Евгени Танчев, Димитър Токушев,
Благовест Пунев, Пламен Киров, Красен Стой-
чев, Снежана Начева, Георги Петканов, при
участието на секретар-протоколиста Росица
Топалова разгледа в закрито заседание на 11 но-
ември 2008 г. конституционно дело № 5/2008 г.,
докладвано от Красен Стойчев.
Делото е образувано на 20.06.2008 г. по иска-
не на петчленен състав на Върховния админис-
тративен съд (ВАС), първа колегия, за устано-
вяване на основание чл. 149, ал. 1, т. 2 от Кон-
ституцията във връзка с чл. 150, ал. 2 от Кон-
ституцията противоконституционността на
§ 128, 130, 131, 132 и 133 от Закона за изменение
и допълнение на Закона за обществените по-
ръчки (ЗИДЗОП) (ДВ, бр. 37 от 2006 г., в сила
от 01.07.2006 г.). Параграф 128 ЗИДЗОП изменя
чл. 120 от Закона за обществените поръчки
(ЗОП), § 130 ЗИДЗОП изменя чл. 121 ЗОП,
§ 131 ЗИДЗОП създава нов чл. 121а ЗОП, § 132
ЗИДЗОП изменя чл. 122 ЗОП и § 133 ЗИДЗОП
създава нови чл. 122а—122л ЗОП.
Според петчленния състав на ВАС същест-
вува несъответствие между § 128, 130, 131, 132 и
133 ЗИДЗОП, с които законодателят е възло-
жил на Комисията за защита на конкуренцията
(КЗК) правомощие да се произнася по законо-
съобразността на решенията, действията и без-
действията на възложителите на обществени
поръчки, и разпоредбата на чл. 119 от Консти-
туцията, която предвижда, че правораздаване-
то в Република България се осъществява от
Върховния касационен съд, Върховния адми-
нистративен съд, апелативни, окръжни, воен-
ни и районни съдилища.
В мотивите на искането се отбелязва, че
КЗК, макар и да не е съд, доколкото има съ-
ществени разлики между организацията и ра-
ботата на съдилищата и на този държавен ор-
ган, по същество разрешава правни спорове
между лицата, които участват в процедурите
по възлагане на обществени поръчки, и по този
начин правораздава. Подобно правомощие
обаче, твърди петчленният състав на ВАС,
влиза в противоречие с разпоредбата на чл. 119
на Конституцията, която изчерпателно из-
броява органите, които могат да осъществя-
ват правораздавателна дейност. Според съ-
дийския състав, направил сезирането, опити-
те да се преодолее чл. 119 от Конституцията с
довода, че правомощията на КЗК при произ-
насяне по спорове относно процедурите по въз-
лагане на обществени поръчки имат характер
на произнасяне по оспорване по индивидуа-
лен административен акт пред по-горестоящ
административен орган, трябва да бъдат от-
хвърлени. Три съображения, както се посоч-
ва в искането, налагат подобен извод. Най-
напред, КЗК не е по-горестоящ администра-
тивен орган на възложителите на обществени
поръчки. На следващо място, тя може да се
произнася след сезиране единствено по зако-
носъобразността на оспорваното действие,
бездействие или решение. Най-сетне, проце-
дурата, по която се решават тези спорове, е
сходна на съдебната процедура пред първоин-
станционния съд по административни дела, а
решението, с което се произнася КЗК, няма
характеристиките на индивидуален админис-
тративен акт и всъщност притежава белезите
на акт на правораздаване.
С определение от 10 юли 2008 г. съдът е
допуснал искането за разглеждане по същес-
тво. Особеното в случая е, че петчленният със-
тав на ВАС иска установяването на противо-
конституционността на няколко параграфа на
ЗИДЗОП, с които се изменят или създават
нови текстове в ЗОП. Конституционният съд
счита, че всеки един закон за изменение и до-
пълнение без значение дали е оформен отдел-
но, или в рамките на заключителните разпо-
редби на нов закон, с които се правят измене-
ния и допълнения на друг закон, обслужва
действащия закон и в този смисъл има втори-
чен характер. Законът за изменение и допъл-
нение на действащ закон не може да се иден-
тифицира като постоянно съществуващ в прав-
ния мир отделен закон и предвид съображе-
нието, че той за разлика от другите закони
първо отменя, а след това създава правила за
поведение. Член 84, т. 1 от Конституцията
разглежда изменението и допълнението на
законите като самостоятелни и равностойни
по значимост на приемането и отмяната за-
конодателни процеси. От друга страна, даде-
но изменение и допълнение на действащ за-
кон има по отношение на него и отменящ
ефект. Той обаче няма характер на самостоя-
телна правна последица, а е част от логиката
на желаното изменение и допълнение. Ето
защо закон за изменение и допълнение на друг
закон, след влизането му в сила, престава да
бъде самостоятелен, тъй като от този момент
той става част от закона, който се изменя и
допълва. Оттук нататък същинският предмет
на искане за установяване на противоконсти-
туционност са съответните изменени или до-
пълнени текстове на действащия закон съг-
ласно неговата номерация. Закон за измене-
ние и допълнение на действащ закон може да