Държавен вестник, бр. 41, 2005 г., стр. 65

Б Р О Й  41
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  65
II. По основателността на жалбата
Върховният административен съд е сезиран
с искане за отмяна поради противоречие с нор-
мативен акт от по-висока степен на посочените
по-горе разпоредби от Наредба № 4 от 2004 г.
на министъра на регионалното развитие и бла-
гоустройството. Последната е издадена на ос-
нование чл. 84, ал. 3 ЗУТ и чл. 135, т. 15 ЗВ и
създава подзаконова правна уредба на реда за
присъединяване на потребителите към водос-
набдителните и канализационните (ВиК) сис-
теми и получаване от тях на услугите водоснаб-
дяване и канализация.
Според чл. 8, ал. 1 и 3 от посочената наредба
получаването на услугите В и К се осъществява
при публично известни общи условия, предло-
жени от оператора и одобрени от собственика
(собствениците) на В и К системи или от съот-
ветен регулаторен орган, създаден със закон,
или в изпълнение на концесионен договор.
Общите условия влизат в сила в едномесечен
срок от публикуването им в централен ежед-
невник.
Жалбоподателят поддържа, че след като
получаването на В и К услуги се осъществява
чрез сключване на търговски сделки при общи
условия по реда на чл. 298, ал. 1, т. 1 ТЗ, тези
общи условия стават задължителни за другата
страна след писменото им приемане, а не с факта
на публикуването им в централен ежедневник
така, както е според чл. 8, ал. 3.
Одобряването на общи условия съгласно ал. 1
на чл. 8 от наредбата е процедура по предвари-
телно съгласуване със собственика на В и К сис-
темата, респективно със създаден със закон ре-
гулаторен орган, или се изисква от условията
на концесионен договор и не засяга потребите-
лите. Възражението на жалбоподателя се отна-
ся до присъединените вече потребители (физи-
чески и юридически лица, които не са търгов-
ци), които имат право в срок от 30 дни от пуб-
личното оповестяване на общите условия да
предложат различни условия, които търговс-
кото дружество оператор евентуално да прие-
ме. Ако това не стане, според чл. 8, ал. 4 в сила
остават общите условия. Създаденият с чл. 8 от
наредбата правен режим на сключване на дого-
вор за ползване на услугите ВиК не прави раз-
лика между потребители физически и юриди-
чески лица и потребители търговци. След като
в търговските правоотношения с оператора пот-
ребителите са равнопоставени, по аналогия с
уредбата на чл. 298, ал. 1, т. 2 ТЗ следва да се
приеме, че потребителите, които не са търгов-
ци, които са знаели, респективно са били длъж-
ни да знаят, оповестените в централен ежед-
невник общи условия и не са ги оспорили в 30-
дневен срок, са ги приели мълчаливо. С оглед
на това съдът намира, че приемането на общи-
те условия от потребителите, които не са тър-
говци, така, както е уредено в ал. 2—5 на чл. 8,
не противоречи на чл. 298, ал. 1, т. 1 ТЗ.
Жалбоподателят е на становище, че разпо-
редбата на чл. 9 от наредбата е незаконосъоб-
разна, тъй като няма правно основание обли-
гационните отношения във връзка с получава-
не на услугите ВиК да преминават върху новия
носител на правото на собственост, на строеж
или ползване на водоснабдявания имот. Оп-
лакването е основателно. Самата наредба с раз-
поредбата на § 1, т. 2, буква “в” от допълнител-
ните разпоредби определя купувача на същес-
твуващ и присъединен към ВиК система обект
за нов потребител, който следва да сключи нов
договор с оператора. При това положение и
като се има предвид, че новият носител на
правото на собственост не е правоприемник
по договора за предоставяне на услугите ВиК
с предишния собственик, атакуваната разпо-
редба на чл. 9 следва да се отмени като незако-
носъобразна.
В жалбата се излагат съображения за неза-
коносъобразност на чл. 10 и § 3, ал. 1 от пре-
ходните и заключителните разпоредби на на-
редбата, тъй като съгласно разпоредбата на
чл. 64, ал. 3 ЗУТ няма правно основание обек-
ти на водоснабдителните и канализационните
системи да не са изградени и да не се поддър-
жат от операторите (експлоатационните дру-
жества), за да бъдат задължени възложители-
те да ги изграждат, съответно предават, на
оператора репарирани и заснети с координа-
тите на характерните им точки. Член 64, ал. 3
ЗУТ предвижда, че проводите и съоръженията
на техническата инфраструктура се изграждат,
поддържат и ремонтират от и за сметка на
държавата, общините и експлоатационните
дружества, освен ако в специален закон е пред-
видено друго. Не противоречи на закона въз-
можността по взаимно съгласие части от об-
щите водоснабдителни и канализационни мре-
жи да се изграждат за сметка на собственика,
респ. на експлоатационното дружество, пора-
ди което съдържанието на чл. 10 не е незако-
носъобразно. Този въпрос е от практическо
значение за заварените случаи и е намерил
разрешение в § 3, ал. 1 от преходните и заклю-
чителните разпоредби, според който същест-
вуващите водопроводни и канализационни от-
клонения—собственост на потребители, се пре-
доставят за експлоатация на оператора при
условия, конкретизирани в договорите за пол-
зване на услугите В и К по чл. 12, ал. 2, т. 4 от
наредбата.
В жалбата се оспорва и съдържанието на чл. 13,
ал. 2, т. 3 от наредбата с мотива, че възложителят
отнапред не може и с относителна сигурност да
знае срока на въвеждане в експлоатация на обек-
та, който предстои да бъде присъединен към во-
доснабдителната система, за да заяви писмено
този срок пред оператора. Съображенията са за
целесъобразност и не конкретизират законова
разпоредба, на която чл. 13, ал. 2, т. 3 да противо-
речи, поради което са неоснователни.