Държавен вестник, бр. 64, 2021 г., стр. 45

БРОЙ  64	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  45  
1. „рискова стратегия“ (рисков апетит) 
означава общото отношение на застрахова­
теля, съответно на презастрахователя, към 
различните категории рискове. 
2. „лимити за поемане на риск“ означава 
ограниченията, които предприятието налага 
само на себе си, когато поема рискове. 
(3) Компетентният орган на застрахователя, 
съответно на презастрахователя, създава усло­
вия за координиран и интегриран подход при 
управлението на рисковете в предприятието, 
като гарантира еднаквото му прилагане на 
всички нива. 
(4) Компетентният орган на застрахователя, 
съответно на презастрахователя, определя 
поне един от своите членове, който отговаря 
за наблюдението на системата за управление 
на риска. 
(5) Компетентният орган на застрахователя, 
съответно на презастрахователя, гарантира, че 
процесите за управление на риска съответстват 
на обективните изисквания на предприятието 
и техните резултати се отчитат при вземането 
на всички съществени решения. 
(6) Компетентният орган на застрахова­
теля, съответно на презастрахователя, който 
е участващо предприятие, на застраховател­
ния холдинг или на финансовия холдинг със 
смесена дейност гарантира ефективността на 
системата за управление на риска на цялата 
група, като системата за управление на риска 
на групата включва най-малко:
1. стратегическите решения и политики 
за управление на риска на равнище група;
2. определението на рисковата стратегия на 
групата и общите лимити за поемане на риск;
3. идентифицирането, измерването, уп­
равлението, наблюдението и отчитането на 
рисковете на равнище група.
(7) Компетентният орган на застраховате­
ля, съответно на презастрахователя, който е 
участващо предприятие, на застрахователния 
холдинг или на финансовия холдинг със сме­
сена дейност гарантира, че стратегическите 
решения и политики по ал. 6, т. 1 са в съот­
ветствие със структурата на групата, с размера 
и специфичните особености на субектите, 
които са част от групата.
(8) Застрахователят, съответно презастрахо­
вателят, трябва да документира измерването 
и оценката на риска. Предприятието, начело 
на групата, трябва да обезпечи документира­
нето на измерването и оценката на риска на 
групата като цяло. 
(9) Компетентният орган по ал. 1 трябва 
да осигурява непрекъснат процес по отчитане 
на риска на всички равнища на предприяти­
ето за обезпечаване на процесите по вземане 
на решения. Компетентният орган по ал. 6 
изпълнява задължението по изречение първо 
на равнище на групата. 
Политика за управление на риска
Чл. 22. (1) Застрахователят, съответно 
презастрахователят, приема политика за уп­
равление на риска по чл. 77, ал. 1, т. 3, буква 
„а“ от Кодекса за застраховането, която трябва 
най-малко да определи:
1. категориите риск, както количествено 
измеримите, така и количествено неизмери­
мите рискове, в това число поне рисковете по 
§ 1, т. 40 – 45 от допълнителните разпоредби 
на Кодекса за застраховането, риска от не­
спазването на нормативните изисквания по 
чл. 93, ал. 1, т. 3 от Кодекса за застраховането, 
нововъзникващите рискове, които могат да 
имат значителен ефект върху предприятието, 
репутационния риск и стратегическия риск, 
както и методите за измерване на риска;
2. начина на управление на всяка катего­
рия риск по т. 1, както и всяка потенциална 
съвкупност от рискове;
3. връзката на управлението на рисковете с 
оценката на съвкупните нужди по отношение 
на платежоспособността, както са определени 
в СОРП, нормативно установените капиталови 
изисквания и лимитите за поемане на риск на 
застрахователя, съответно презастрахователя;
4. лимити за поемане на риск в рамките 
на всички относими рискови категории в 
съответствие с общата рискова стратегия 
на застрахователя, съответно на презастра­
хователя;
5. честотата и съдържанието на редовните 
стрес-тестове и ситуации, които дават осно­
вание за стрес-тестове със специална цел;
6. отчитането на потенциалното акуму­
лиране на рискове, взаимодействията между 
рисковете и техните индиректни ефекти. 
(2) Застрахователят, съответно презастра­
хователят, е длъжен да разработва редовни 
стрес-тестове в съответствие с рисковия си 
профил, като определя възможните кратко­
срочни и дългосрочни рискове и възможни съ­
бития или бъдещи промени в икономическите 
условия, които могат да имат неблагоприятен 
ефект върху финансовото му състояние. За­
страхователят, съответно презастрахователят, 
може да използва и обратни стрес-тестове, 
като идентифицира обстоятелствата, които 
могат да застрашат неговото съществуване, 
и разработва предпазни мерки. 
(3) Застрахователят, съответно презастра­
хователят, избира адекватни сценарии за 
разработване на стрес-тестове на базата на 
най-неблагоприятните, но възможни случаи, 
пред които предприятието може да се изправи, 
като отчита съществените вторични ефекти. 
(4) Политиката за управление на риска 
на застрахователите без право на достъп до 
единния пазар се съобразява с обстоятелство­
то, че тези застрахователи нямат задължение 
да изчисляват капиталовите си изисквания