Държавен вестник, бр. 96, 2020 г., стр. 36

СТР.  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  96
храните, е достигнал до Европейската ко-
мисия и е съобразен от нея. Известно е, че 
ежедневната дейност на Комисията се из-
вършва от нейни служители, организирани 
в генерални дирекции, една от които е ГД 
Санте „Здравеопазване и безопасност на 
храните“. В чл. 45, § 1 от Регламент 1169/11 
не е предвидено обаче държавите членки да 
нотифицират предварително Комисията чрез 
съответната Генерална дирекция, а е посочено, 
че държавите членки нотифицират предва-
рително Комисията и останалите държави 
членки за предвидените мерки. По делото 
не се доказа от ответника, чиято е доказа-
телствената тежест, че въпросният проект 
на постановлението на МС за изменение на 
наредбата е достигнал до Комисията, която 
е политически независимият изпълнителен 
орган на ЕС, състоящ се от комисари, по един 
от всяка държава – членка в ЕС, както и до 
останалите държави членки. С протоколно оп-
ределение от 28.01.2019 г. съдът е дал възмож-
ност на ответника чрез неговия процесуален 
представител да ангажира доказателства по 
делото, че въпросният проект на постановле-
ние за изменение и допълнение на наредбата 
е нотифициран на Европейската комисия. 
Ответникът, вместо да поиска информация 
по този въпрос директно от Комисията и да 
я предостави на съда или да направи искане 
по съответния ред за получаването є чрез 
съда, представи по делото посочените по-горе 
косвени доказателства, които са недостатъчни 
за доказване нотифицирането на въпросния 
проект на постановление за изменение на 
наредбата на Комисията. 
Въпреки неприложимостта на процедурата 
по Директива (ЕС) 2015/1535 съдът извърши 
справка в базата данни за 2016 г. на уебсайта 
на Информационната система за техниче-
ските регламенти (TRIS) на Европейската 
комисия. От показаните данни за 2016 г. се 
установи регистриран като нотифициран от 
Република България проект на постановление, 
което обаче не касае процесната наредба, а е 
за изменение и допълнение на Наредбата за 
изискванията на етикетирането и представя-
нето на храните, която нотификация е под 
нотификационен номер 2016/0306/BG-С60А. 
Съдът извърши справка в системата TRIS и 
за следващите години – от 2017 г. до 2020 г., 
и също не откри нотифициран проекта на 
въпросното постановление за промяна на 
наредбата.
При тези данни по делото настоящият 
съдебен състав преценява като недоказано 
твърдението на ответника, че съдържанието 
на Постановление № 135 от 2018 г. на МС и в 
частност мярката, предвидена в чл. 32, ал. 1, 
е нотифицирана на ЕК и държавите членки, 
така както изисква чл. 45, § 1 от Регламент 
№ 1169/11.
От изложените дотук съображения съдът 
стига до извода, че с разпоредбите на чл. 32, 
ал. 1 и 2, тълкувани във връзка една с друга 
от наредбата в оспорената им редакция, не 
се повтарят норми от Регламент № 1169/11, 
а се въвежда национална мярка, за която 
държавата ни е разполагала с компетент-
ност. Разпоредбите не са нищожни, но са 
незаконосъобразни, тъй като по отношение на 
ал. 1 при приемането на националната мярка, 
предвидена в нея, не е спазена задължителна 
процедура, предвидена в директно приложими 
разпоредби от вторичното право на ЕС, което 
е съществено нарушение на процесуалните 
правила. Доколкото законосъобразността на 
ал. 2 от чл. 32 се обосновава единствено и 
само с предвидената национална мярка в ал. 1 
на същия член, то незаконосъобразността на 
последната води до незаконосъобразност и на 
разпоредбата в ал. 2 от чл. 32, тъй като без 
предвидената национална мярка с него се 
повтаря изискване, въведено вече в правния 
ред чрез директно приложима норма от вто-
ричното законодателство на ЕС – чл. 22, § 1, 
буква „в“ от Регламент № 1169/11.
По отношение на ал. 3 от чл. 32 жалбопода-
телите не са изложили конкретни възражения. 
Разпоредбата в тази алинея е съществувала още 
при първоначалното приемане на наредбата, 
но е била в друг член – чл. 31 от наредбата. 
Първоначалната редакция на наредбата е 
нотифицирана на Комисията под нотифика-
ционен номер 2012/347/BG. Не се установи 
разпоредбата на чл. 32, ал. 3 от наредбата да 
повтаря норма от вторичното право на ЕС. 
Разпоредбата съответства на принципа за 
точното и ясно информиране на потребителя 
относно хранителната информация за продук­
та. По тези съображения съдът я преценява 
като валидна и законосъобразна. 
Не може да се сподели и възражението за 
нищожност на разпоредбите в чл. 32, ал. 1 
и 2 от наредбата в оспорената им редакция, 
тъй като Министерският съвет бил упражнил 
компетентност на друг национален орган. 
Оспорените разпоредби се намират в глава 
трета, наименувана „Етикетиране“, раздел II 
„Специфични изисквания при етикетирането 
на имитиращи продукти, съдържащи в състава 
си мляко“. Съгласно чл. 10, ал. 4 от Закона 
за храните Министерският съвет определя 
с наредба изискванията за етикетирането и 
представянето на храните. При тази законова 
делегация следва, че въпросните оспорени 
разпоредби, които касаят именно изисквания 
за етикетирането на храните, които, макар и 
да съдържат в себе си мляко, не са млечни 
продукти, са издадени от компетентен за 
това орган.
Не са нищожни и разпоредбите в чл. 33 
от наредбата в оспорената им редакция. Не-
основателно е възражението в жалбата, че 
Министерският съвет не е компетентен да 
издаде нормативен административен акт, с 
който да регламентира изисквания към про-
изводителите на храни и да ги задължава да 
провеждат като част от производствения им