Държавен вестник, бр. 88, 2004 г., стр. 111

Б Р О Й  88
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  111
те проблеми както в реалния сектор, така и в неговото
“огледало”—финансовия сектор. Посочените най-
общи, но основни фактори правят почти всички дъл-
госрочни предвиждания нереалистични и налагат ак-
туализирането на стратегията и политиката на банка-
та. Прогнозите по принцип се изграждат в три вариан-
та: оптимистичен; реалистичен; песимистичен. Тях-
ната надеждност се оценява въз основа на информа-
ция за развитието на активите и пасивите в предходни
отчетни периоди и разработената стратегия за разви-
тие на банката. Б) Лихвеният риск определя възмож-
ността за понасяне на загуба при рязка промяна на
лихвените проценти. Флуктуацията на лихвените рав-
нища променя пазарната стойност на активите и паси-
вите на банката, като това въздействие не е еднознач-
но. Правило в банковата практика е, че активите по-
ради по-дългите си падежни срокове и по-слабо изра-
зената си еластичност и чувствителност изменят стой-
ността си в по-голяма степен от пасивите. Затова при
повишаване на лихвените проценти активите се обез-
ценяват в по-голяма степен от пасивите, което е и
предпоставка за намаляване (или дори стопяване) на нет-
ния лихвен доход за финансовата институция. Възмож-
но е също така да бъдат реализирани загуби или пе-
чалби и от внезапното рязко падане на лихвените про-
центи. Стохастичният характер на икономиката и на
банковия сектор, в частност, са основната предпостав-
ка за постоянно следене, измерване, анализиране и
управление на рисковете, породени от промените в
лихвените проценти. Стратегията за регулиране на
лихвените маржове в банката е подчинена на гъвкаво-
то управление на портфейла от лихвоносни активи и
пасиви в зависимост от очакваните флуктуации в лих-
вените равнища. С цел минимизиране въздействието
на риска, породен от промяната в лихвените проценти,
които са външни и неконтролирани от банката, в сво-
ята стратегия тя се е насочила към реализирането на
активни операции, при които лихвеният риск е незна-
чителен. Банката се стреми да избегне лихвения риск
и да оптимизира равнището на нетния лихвен марж
чрез използване на плаващ лихвен процент, лихвени
суапи и лихвени фючърси. В) Кредитният риск е веро-
ятността банката да понесе загуби от невъзможността
нейни клиенти—кредитополучатели, да погасяват ре-
гулярно, в предваритело договорени срокове и разме-
ри, задълженията си към кредитиращата институция.
Следователно той може да бъде: а) Риск от общ харак-
тер—върху него оказват влияние следните фактори:
влошаване на икономическата и/или политическата
среда в страната (например равнището на ОЛП и свър-
заните с него пазарни лихвени проценти, степента на
инфлацията и др); развитието на структурната рефор-
ма и продиктуваните от нея в макро- и микроикономи-
ческата среда и др. б) Корпоративен риск, свързан пряко
с изменение в индивидуалните условия на управление
и производство, засягащи отделния кредитополучател,
или цял отрасъл на икономиката, в т.ч. спад в цените
на продукцията, намаляване на потреблението на да-
дени стоки и услуги, дефицит на суровини и др. в) Риск,
породен от недостатъчност в обезпечението или рязка
промяна в неговата цена. Оценката на кредитния риск,
методите за неговото измерване и управление са за-
легнали в стратегията на банката и са свързани както
със стриктното прилагане на общите и специфични
изисквания на Закона за банките и наредбите на БНБ
по неговото прилагане, касаещи тази област, така и
със спецификата на дейността на емитента като тър-
говска банка. Кредитният портфейл се диференцира
както по отношение на отрасловата принадлежност и
кредитополучателите, така и по срочност на отпусна-
тите и предстоящи за разрешаване кредити. В същото
време кредитирането в чуждестранна валута е насоче-
но единствено към фирми с доказани източници на
доход, деноминиран във валута, което цели огранича-
ване не само на кредитния, но и на валутния и ликвид-
ния риск от операциите. Банката е заложила като ос-
новополагащ момент в своята кредитна политика и
стратегия високата и надеждна степен на обезпече-
ност на кредитните ангажименти и съобразява обема
на ресурсите за кредитиране с изискванията за опти-
мална ликвидност. Поддържането на качествен кре-
дитен портфейл е основа на стратегията за управление
на кредитния риск. Отделя се внимание на гъвкавост-
та при формирането на кредитния портфейл и оттам
ограничаване на кредитния риск и осигуряване на
оптимална ликвидност и сигурност на инвестициите,
ангажираността им в конкретен вид кредити и тяхната
пазарна, отраслова и клиентска структура. Това пред-
полага конкретни схеми за оптимизиране на структу-
рирането на кредитните ангажименти на банката във
времето, като целта е поддържане на ефективно уп-
равление на матуритетната структура на основата на
ресурсната є  обвързаност. Г) Капиталовият риск от-
разява степента на финансовата задлъжнялост на бан-
ката, тъй като капиталът изпълнява така наречената
защитна функция. Той е основата за защита на креди-
торите при евентуални загуби на банката. Капитало-
вият риск от своя страна е в пряка зависимост от кре-
дитния, лихвения и ликвидния риск. Значително вли-
яние върху него оказва кредитният риск и затова него-
вото минимизиране е от особено значение за качест-
вото на активите на банката. 1.2.4. Политика на бан-
ката за оптимизиране влиянието на рисковите факто-
ри, отчитането и управлението на риска. Различните
елементи, очертаващи рамката на управление на от-
делните рискове, са пряко свързани с конкретни схеми
за решаване на възникналите проблеми в дейността
на банката. А) Оптимизиране структурата, качество-
то и възвръщаемостта на активите. В своите решения
ръководството на банката обръща изключително вни-
мание на: а) Усъвършенстване на кредитната дейност
на банката и на подобряване качеството на кредитния
портфейл чрез прилагане на съвкупност от мерки: изо-
лиране на нередовните длъжници от кредитния про-
цес и пристъпване към принудително събиране на взе-
манията; въвеждане на допълнителни изисквания при
отпускането на нови кредити, включително въвежда-
не на нормативи за съотношението новоотпуснати/
погасени, достигащо до 50 % от всички привлечени
средства на банката; оптимизиране отпускането на нови
валутни кредити. б) Преструктуриране на финансови-
те дълготрайни активи и продажба на неперспективни
капиталови инвестиции в съучастия, дялове, акции и
облигации във финансови и нефинансови дружества.
в) Оптимизиране на разходите за нефинансови инвес-
тиции в рамките на утвърдената програма за развитие
на “ЦКБ”—АД. Б) Оптимизирането на структурата на
привлечените средства. Оптимизиране структурата на
привлечените средства е в непосредствена връзка с
осигуряване ликвидността и възможностите за нама-
ляване на финансовите разходи чрез поддържане на
умерени и адекватни лихвени равнища. Основните ин-
струменти, които се използват в това направление, са:
а) Управление на ликвидността и намаляване на риска
чрез инвестиране на свободните парични средства във
високоликвидни и доходоносни активи. б) Трансфор-
мация на вземания в предоставени депозити на между-
банковия паричен пазар, при условия за първоклас-
ност и висока ликвидност, на търговските банки и
финансови институции. в) Създаване организация за
въвеждане на лихвен суап за хеджиране на лихвения
риск. В) Целево прегрупиране на ресурсите. При целе-
вото прегрупиране на ресурсите банката винаги се е
ръководила от изискването за постигане на нормати-
вите по наредбите на БНБ. Другата основна цел при
прегрупирането на ресурсите е създаване на възмож-
ност за допълнително разширяване и подобряване на
капиталовите позиции на “ЦКБ”—АД, чрез използва-
не и на дългово-хибридните инструменти. Стимулира-
нето поведението на банката в условията на вариатив-
ни параметри на макроикономическата среда в страна-
та се предопределя от необходимостта да се планират