Държавен вестник, бр. 97, 2012 г., стр. 145

БРОЙ  97	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  145  
ние на добри практики и служат като форум за 
сближаване на интересите и графиците между 
министерствата и агенциите.
– Често основният механизъм за междуведом­
ствена координация е водещото министерство, 
което има доминираща отговорност за водите. 
Повече от половината изследвани страни (9/17) са 
възложили хоризонталната координация на водещо 
министерство, като най-често това министерство 
има по-широки правомощия от тези за водите. 
Положителните ефекти от концентрирането на 
широки правомощия за водите в едно министер­
ство включват по-цялостна визия за политиката 
за водите, концентрацията на технически и адми­
нистративни умения и възможност за интегриран 
програмен подход. 
– Координационни групи от експерти са ши­
роко разпространен механизъм за координация, 
най-вече в страните от ЕС. Рамковата директива 
за водите задълбочи координацията между ми­
нистерствата за постигане на обща стратегия за 
водите и приемане на нови правителствени мерки, 
включително създаване на координационни групи 
от експерти. В Обединеното кралство е създаде­
на техническа надзорна група, която предоставя 
насоки за прилагане на РДВ. В Испания са съз­
дадени 9 работни групи за различни аспекти от 
управлението на водите. В Белгия (Фландрия) е 
създаден Координационен комитет за интегрира­
на политика за водите, в който участват водещи 
експерти от всички административни структури с 
функции в управлението на водите и представи­
тели на органите на местно равнище. Основните 
функции на комитета са изготвяне, планиране и 
проследяване на интегрирана политика за водите, 
гарантиране на единен подход на подбасейново 
равнище, проследяване изпълнението на решенията 
на фламадското правителство във водния сектор.
– Междуведомствените общи програми също 
са често използван инструмент за координация 
и взаимодействие. В Холандия например по 
Европейския финансов инструмент за околна среда 
(LIFE) в периода 1992 – 2006 г. са изпълнени 49 
проекта за иновационни и устойчиви решения 
по екологични въпроси. Понастоящем басейно­
вите органи, водещото министерство за водите, 
университети и инженерингови фирми изграждат 
Център за управление на водите – институция, 
която има за цел да насърчава изследвания, раз­
работки, прилагане и разпространение на знания 
в областта на управлението на водите. 
Механизми за координация между равнища на 
управление и между институции на поднационал­
но ниво
Страните прилагат широк обхват от механиз­
ми за вертикална координация между равнища 
на управление – консултации със заинтересовани 
страни, финансови трансфери и стимули, съвместни 
информационни системи и бази данни за водите, 
договорни споразумения, междуобщинското сът­
рудничество, басейновите органи, междусекторни 
конференции и др. Някои страни прилагат всич­
ки тези механизми (напр. Франция, Мексико), 
докато други нямат такива механизми поради 
централизираното институционално устройство 
(Корея, Израел). 
Механизми за вертикална координация
Брой 
страни
Консултации със заинтересовани страни
12
Финансови трансфери или стимули
12
Координираща агенция
11
Договорни споразумения
10
Секторни конференции
9
Показатели за мониторинг и оценка на 
политиките
9
Нормативно регулиране на съвместни 
функции
9
Междусекторни конференции
8
Обмен на бази данни
8
Органи за басейново управление
8
Посреднически органи
6
Други 
1
В заключение всички изследвани страни са въве­
ли координиращи механизми на централно ниво и 
повечето полагат усилия за координация на водите 
с други секторни политики (регионално планиране и 
развитие, селско стопанство, енергетика). Повечето 
страни са въвели и инструменти за вертикална коор­
динация освен тези, в които поднационалното ниво 
има незначителна роля при управление на водите. 
Използват се разнообразни инструменти – твърди 
и меки, формални и неформални, постоянни и гъв­
кави – за управление на взаимната зависимост във 
водния сектор на хоризонтално и вертикално ниво, 
което показва необходимостта от едновременно 
прилагане на няколко механизма. 
Инструментите за хоризонтална и вертикална 
координация трябва да се оценяват в по-широк 
контекст. Големият брой координационни инстру­
менти, въведени от дадена държава, не е непре­
менно показател за „добро управление“, тъй като 
те може да се припокриват и да се неутрализират 
едни други, ако не са подходящо структурирани по 
начин, който постига целите на тяхното прилагане. 
Във вертикален план определянето на показатели 
за изпълнение за справяне с празнотите в капа­
цитета и отчетността чрез прозрачност трябва 
да се съпровожда с изграждане на необходимите 
бази данни и системи за преодоляване на про­
пуските в областта на информацията. С други 
думи, съществуват много допълващи се характе­
ристики на инструментите за управление, които 
трябва да бъдат взети предвид предварително, за 
да се постигне впоследствие максималното при 
тяхното прилагане и взаимодействие. Стимулите 
за координация и изграждане на капацитета на 
териториално ниво изхождат от различни пара­
метри. Капацитетът на национално, регионално 
и местно ниво е от първостепенно значение в 
отношенията между различните нива, а линията 
между координация и капацитет невинаги е ясно 
очертана. Координацията може да подпомогне 
изграждане на капацитет, както и капацитетът 
може да повиши ефективността на координаци­
онните действия. Така двете вървят ръка за ръка, 
представляват синергични процеси, които могат 
взаимно да се обогатяват при териториален подход 
към политиката за водите.