Държавен вестник, бр. 37, 2007 г., стр. 5

Б Р О Й  37
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  5
та.” Очевидно е, че основният закон има пред-
вид публикуване на автентично приети разпо-
редби, а не техния преиначен вид.
На второ място чл. 77, ал. 1, т. 4—“Предсе-
дателят на Народното събрание удостоверява с
подписа си съдържанието на приетите от На-
родното събрание актове.” Без значение е ха-
рактерът на опущението, довело до погрешна-
та публикация, тъй като след нея законът може
да бъде прилаган само според обявеното съдър-
жание в “Държавен вестник”, каквато не е во-
лята на депутатите.
Спазването на процедурата по приемането
на закона, към която трябва да се добави и за-
дължението по Конституция на председателя
на Народното събрание да го публикува, е пред-
поставка за неговата валидност—без надлежна
процедура няма закон.
Така описаното опущение изключва възмож-
ността законът да бъде обсъждан по-нататък—
дали е съобразен по същество с Конституцията.
За това и считам за излишно детайлното възпро-
извеждане на становищата на заинтересованите
страни, които се отнасят до същината на спора.
Конституционен съдия: Р. Янков
Благовест Пунев
Като споделям крайния извод за противо-
конституционност на израза “както и упражня-
ване на свободна професия, включително на
частен съдебен изпълнител и нотариус”, пред-
ставляващ част от разпоредбата на чл. 3, ал. 2,
изр. 1 от Закона за данък върху добавената стой-
ност (ЗДДС—обн., ДВ, бр. 63 от 2006 г.), нами-
рам, че този извод следва да се аргументира с
различни съображения от изложените в моти-
вите на решението по горното дело.
Фактите относно проведения законодателен
процес по прилагане на оспорената част от раз-
поредбата на чл. 3, ал. 2, изр. 1 ЗДДС са безспор-
ни. Спорна е тяхната интерпретация, на която се
основава изводът за противоконституционност.
Установено е, че ЗДДС е внесен и приет на
първо гласуване на 27 април 2006 г., а на второ
гласуване, проведено на 22 юни 2006 г. по пред-
ложение на народен представител, в оспорения
текст на чл. 3, ал. 2, изр. 1 след думата “нотари-
ус” е добавено “с изключение на процесуалното
представителство”. На 19 юли 2006 г. председа-
телят на Комисията по бюджет и финанси оба-
че е предложил прегласуване на чл. 3, ал. 2, изр.
1 ЗДДС с оглед първоначалната редакция на
текста без добавката, приета на второ гласува-
не. След настоятелното повторно искане за прег-
ласуване същото е прието, но самото прегласу-
ване не е извършено. Въпреки това обнародва-
нето на текста на чл. 3, ал. 2, изр. 1 ЗДДС в ДВ,
бр. 63 от 2006 г. не включва добавката “с изк-
лючение на процесуалното представителство”.
С оглед изложеното аргументацията за про-
тивоконституционност, която се обосновава с
нарушение на чл.88, ал.1 от Конституцията, е
неотносима към случая. Законодателният про-
цес е приключил с две гласувания на оспорения
текст, проведени съобразно с изискванията на
посочената конституционна разпоредба, при по-
ложение, че реално текстът на чл. 3, ал. 2, изр. 1
ЗДДС не е прегласуван и на практика не е извър-
шено трето гласуване на същия без добавката.
Приключването на законодателния процес с ог-
лед приложимостта на тази конституционна раз-
поредба има отношение обаче към автентичност-
та на приетия законов текст, който подлежи на
обнародване, т.е. второто гласуване определя
съдържателно неговата редакция, която трябва
да бъде възпроизведена при обнародването чрез
публикация в ДВ. Последващите процедури,
свързани с неговото обнародване, не засягат
закона в съдържателен план и затова не се отна-
сят към законодателния процес. Целта на пос-
ледния е създаване на закона като правен акт,
който от момента на второто гласуване е налице
в завършен вид, т.е. в този момент приключва
процесът на неговото създаване.
Поради това с гласуваната добавка на чл. 3,
ал. 2, изр. 1 ЗДДС без извършване на трето гласу-
ване не е нарушен чл. 88, ал. 1 от Конституцията,
но обнародването на различен текст от редакци-
ята, с която той е станал закон, е в противоречие
с чл. 5, ал. 5 и чл. 88, ал. 3 от Конституцията. Тези
текстове (вторият от тях визира обнародването
на законите, приети от Народното събрание като
израз на формулираната в първия обща идея за
публикуване на нормативните актове) изискват
обявяването на тези актове на държавата с оглед
узнаването на съдържанието им от техните адре-
сати. Това е задължително условие за влизането
им в действие след изтичане на срока, необходим
за запознаване с тяхното съдържание, за да се
обезпечи законосъобразно поведение на правни-
те субекти, до които те са адресирани.
Когато поради погрешност в публикацията
в резултат на неточно удостоверяване на ориги-
налния текст на приетата законова разпоредба
от председателя на Народното събрание в из-
пълнение на правомощието му по чл.77, ал.1,
т.4 от Конституцията обнародваният закон по
съдържание се различава от приетия, поведе-
нието на неговите адресати следва да се съоб-
рази с публикувания текст, макар че това не е
автентичният, от който трябва да се извлече
правилото за това поведение.
Създадената опасна привидност за дейст-
ващ закон, който може да обвърже адресатите
си с неблагоприятни за тях правни последици,
следва да се преодолее чрез констатиране на
неговата невалидност с обявяването му за про-
тивоконституционен поради нарушаване на
чл. 5, ал. 5 и чл. 88, ал. 3 от Конституцията,ко-
ито изискват обнародване на автентичния текст
на приетия закон.
Изтъкнатото процедурно основание за про-
тивоконституционност изключва необходимост-
та от изследване съдържателното (материално)
съответствие на оспорената част от разпоредба-
та на чл. 3, ал. 2, изр. 1 ЗДДС с Конституцията.
Конституционен съдия: Бл. Пунев