Държавен вестник, бр. 96, 2016 г., стр. 4

СТР.  4	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  96
Във всички случаи на образуване на кон-
ституционно дело на основание чл. 149 от 
Конституцията производството се осъществява 
в две фази – по допустимост и по същество. 
Това се отнася и за производството по т. 1 на 
ал. 1 на чл. 149 от Конституцията, независимо 
че то е специфично производство в рамките 
на общия конституционен процес за защита 
върховенството на Конституцията.
Изпълнени са задължителните процедурни 
изисквания по чл. 17, ал. 1 ЗКС, чл. 17, т. 2 
и чл. 18 от Правилника за организацията на 
дейността на Конституционния съд (ПОДКС) 
за допустимост на искането.
С оглед същностните изисквания за до-
пустимост на едно искане за задължително 
тълкуване на конституционна разпоредба е 
необходимо да се констатира (въз основа на 
искането) неяснота или двусмислие на раз-
поредбата, наличие на ясно очертан консти-
туционноправен проблем и правен интерес 
от задължителното тълкуване, с което да се 
постига разрешаване на значим конституци-
онен въпрос. Съобразявайки тези изисквания 
и предвид правното действие и значение на 
задължителното тълкуване, Конституционни-
ят съд намира, че искането за задължително 
тълкуване на чл. 99, ал. 7, изр. първо от Кон-
ституцията е недопустимо.
Съображенията са следните:
Искането на президента се отнася само до 
чл. 99, ал. 7, изречение първо от Конституци-
ята, в което е казано: „В случаите на ал. 5 и 6 
президентът не може да разпуска Народното 
събрание през последните три месеца от своя 
мандат“. Служебното правителство, назначено 
от президента през последните три месеца от 
неговия мандат, съгласно чл. 99, ал. 7, изре-
чение второ от Конституцията съществува 
и упражнява своите правомощия, както и в 
случая на чл. 99, ал. 5, изречение първо от 
Конституцията, докато бъде съставено ново 
правителство. Приключването на мандата 
на служебното правителство е свързано с 
произвеждането на избори, предпоставени от 
разпускането на Народното събрание.
В разпоредбата, чието тълкуване се иска, 
е посочено, че президентът няма правомо-
щие да разпуска Народното събрание през 
последните три месеца от своя мандат. 
Разпоредбата на чл. 99, ал. 7, изр. първо от 
Конституцията е пределно ясна, а именно – не 
е постигнато съгласие за образуване на пра-
вителство и президентът назначава служебно 
правителство съгласно изречение второ на 
ал. 7 от Конституцията. Тълкуване на това 
изречение не е поискано и то не е в предмета 
на конституционното дело. Съпоставянето 
на изречение второ и изречение първо на 
ал. 7 на чл. 99 от Конституцията очертава в 
контекста на предмета по настоящото дело 
какво може и какво не може президентът 
Посочва се, че споровете в общественото 
пространство са относно „продължението на 
процедурата по смисъла на чл. 99, ал. 7 от 
Конституцията“, когато това се случва в по-
следните три месеца от мандата на президента. 
Според вносителя на искането възможни 
са две тълкувания на посочената разпоредба. 
Според първото новоизбраният държавен глава 
полага клетва пред завареното НС и след като 
встъпи официално в длъжност, разпуска НС и 
насрочва нови избори съгласно и в срока по 
чл. 64, ал. 3 от Конституцията. „Следвайки 
логиката и мотивите на тълкувателно Реше-
ние № 20/1993 г. на Конституционния съд“, се 
казва в мотивите на искането – „държавният 
глава не би трябвало да може да насрочва 
парламентарни избори, след като не може да 
разпуска Народното събрание“. Редакцията на 
чл. 99, ал. 7 се критикува, защото не казва 
нито че президентът с изтичащ мандат не 
може да насрочи нови избори, нито че ново-
избраният президент е задължен да разпусне 
НС и да насрочи нови избори.
Второто възможно тълкуване на разпоред-
бата на чл. 99, ал. 7 от Конституцията е, че 
тя императивно не позволява на президента 
на Републиката да разпуска НС в последните 
три месеца от мандата си, даже и когато то 
не е в състояние да състави правителство, 
но няма забрана той да насрочи предсрочни 
избори за ново НС. Това тълкуване на чл. 99, 
ал. 7, изречение първо от Конституцията 
според вносителя на искането почива и върху 
схващането, че конституционният законо-
дател е предотвратил с нея възможността 
политическата и парламентарната криза да 
бъдат задълбочени и с евентуална невъзмож-
ност на новоизбрания президент да встъпи в 
длъжност, тъй като за това е необходимо той 
да положи клетва пред НС. Според искането 
политическата криза не се задълбочава, а 
получава своето бързо решение чрез избори 
и допълнителен аргумент в подкрепа на това 
тълкуване може да се извлече и от самата 
природа на служебното правителство, което 
има временен характер.
За да се произнесе по направеното искане, 
Конституционният съд съобрази следното: 
Искането за задължително тълкуване на 
чл. 99, ал. 7, изречение първо от Конститу-
цията се основава на чл. 149, ал. 1, т. 1 от 
Конституцията. Конституционният съд има 
правомощие да дава задължителни тълку-
вания на Конституцията. Съгласно чл. 150, 
ал. 1 от Конституцията и чл. 16 на Закона за 
Конституционен съд (ЗКС) съдът действа по 
инициатива на изрично посочените държавни 
органи. В конкретния случай съдът е сезиран 
от държавен орган, комуто е предоставено 
такова правомощие – президента на Репу-
блика България.