Държавен вестник, бр. 109, 2002 г., стр. 23

Б Р О Й  109
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  23
Разликата между две паралелни определя-
ния, извършени на същата проба от един и същ
лаборант, не трябва да превишава:
—2% в абсолютна стойност—за съдържание
на сурови масла и мазнини, по-ниско от 5 %;
—4 % в абсолютна стойност спрямо най-
високия резултат—за съдържание от 5 до 10 %;
—0,4 % в абсолютна стойност —за съдържа-
ние над 10 %.
7. Забележки
7.1. При продукти с високо съдържание на
масла и мазнини, които е трудно да се строшат
или са неподходящи за изтегляне на хомогенна
редуцирана проба за изпитване, се процедира,
както следва:
Претеглят се 20 g от пробата с точност 1 mg
и се смесват с 10 g или повече безводен натриев
сулфат (3.2).С петролев етер (3.1) се извлича,
както е посочено в т. 5.1. Полученият екстракт
се долива до 500 ml с въглероден тетрахлорид
(3.5) и се хомогенизира. Вземат се 50 ml от раз-
твора и се поставят в малка суха претеглена
колба, която съдържа парчета пемза1 . Разтво-
рителят се отстранява чрез дестилиране, изсу-
шава се и се продължава, както е посочено в
последния абзац на т. 5.1.
Разтворителят се отстранява от остатъка от
екстракцията, останал в патрона, остатъкът се
строшава до едрина на частиците 1 mm, връща
се в екстракционния патрон (без да се добавя
натриев сулфат) и се продължава, както е посо-
чено в 1.2 и 1.3.
Съдържанието на масла и мазнини се изчис-
лява като процент от пробата, като се използва
следната формула:
(10 а + b).5 ,
където:
а е масата на остатъка след първата екст-
ракция (аликватна част на екстракта), в g;
b—масата на остатъка  след втората екст-
ракция, в g.
7.2.При продукти с ниско съдържание на
масла и мазнини пробата за изпитване може да
бъде увеличена до 5 g.
7.3. Храните за домашни любимци, които
имат високо съдържание на вода, може да е
нужно да бъдат смесени с безводен натриев
сулфат преди хидролизата и екстракцията, как-
то при процедура Б.
7.4. В т. 5.2 може да е по-ефективно да се
използва гореща вода вместо студена вода за
измиване на остатъка след филтрирането.
7.5.Времето за сушене 1,5 h може да е нужно
да се удължи при някои животински храни.
Трябва да се избягва излишното сушене, тъй
като може да доведе до лоши резултати. Може
да се използва също така микровълнова печка.
7.6.Предварителната екстракция при проце-
дура А преди хидролизата и повторната екстрак-
ция при процедура Б се препоръчват, ако съдър-
жанието на сурови масла / мазнини е по-голямо
от 15 %. В известна степен това зависи от харак-
тера на животинската храна и характера на мас-
лата/мазнините в животинската храна.
1 Късчетата пемза се заменят със стъклени перли,
когато маслата или мазнините подлежат на по-нататъш-
ни качествени изследвания.
ХIХ. Метод за определяне на аминокиселини
1. Цел и област на приложение
Настоящият метод е за определяне на сво-
бодните (синтетични и естествени) аминокисе-
лини и общите (пептидно свързани и свободни)
аминокиселини в животински храни, като се
използва анализатор на аминокиселини. Мето-
дът е приложим за следните аминокиселини:
цист(е)ин, метионин, лизин, треонин, аланин,
аргинин, аспартитова киселина, глутаминова
киселина, глицин, хистидин, изолеуцин, леуцин,
фенилаланин, пролин, серин, тирозин и валин.
Методът не разграничава солите на амино-
киселините и не може да диференцира D и L
формите на аминокиселините. Той не е вали-
ден за определяне на триптофан или на хидрок-
си аналози на аминокиселини.
2. Принцип
2.1. Свободни аминокиселини
Свободните аминокиселини се извличат с
разредена солна киселина. Извлечените заедно
с тях азотни макромолекули се утаяват със сул-
фосалицилова киселина и се отстраняват чрез
филтриране. Филтрираният разтвор се кориги-
ра на рН 2,20. Аминокиселините се отделят чрез
йоннообменна хроматография и се определят
чрез реакция с нинхидрин и фотометрична де-
текция при 570 nm.
2.2. Общо съдържание на аминокиселини
Избраният метод зависи от изследваните
аминокиселини. Цистеинът и метионинът се
окисляват до цистеинова киселина и метионин
сулфон съответно преди хидролиза. Тирозинът
се  определя в хидролизати на неокислени про-
би. Всички останали аминокиселини, изброени
в абзац 1, могат да бъдат определени в окисле-
на проба или в неокислена проба.
Окисляването се извършва при 0 °С със смес
на пероксимравчена киселина и фенол. Изли-
шъкът от окислителния реактив се разлага с
натриев сулфид. Окислената или неокислена
проба се хидролизира със солна киселина (с =
6 mol/l) в продължение на 23 часа. Хидролиза-
тът се коригира до рН 2,20. Аминокиселините
се отделят чрез йоннообменна хроматография
и се определят чрез реакция с нинхидрин, като
се използва фотометрична детекция при 570 nm
(440 nm за пролина).
3. Реактиви
Използва се бидестилирана вода или вода с
еквивалентно качество (проводимост < 10 µS).
3.1. водороден прекис, 30 % (m/m);
3.2. мравчена киселина, 98—100 % (m/m);
3.3. фенол;
3.4. натриев дисулфид;
3.5. натриев хидроокис;
3.6. дихидрат на 5-сулфосалицилова киселина;
3.7. солна киселина, плътност 1,18 g/ml;
3.8. 3-натриев цитратен дихидрат;
3.9. 2,2'-тиодиетанол (тиодигликол);