Държавен вестник, бр. 100, 2016 г., стр. 59

БРОЙ  100	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  59  
отмяна на оспореното съдебно решение и 
присъждане на разноски, представляващи 
юрисконсултско възнаграждение.
Ответникът – „ЕВН България Електро-
разпределение“ – ЕАД, със седалище и ад-
рес на управление: Пловдив, ул. Христо Г. 
Данов 37, оспорва касационната жалба чрез 
процесуалния си представител юрк. Радев и 
заявява претенция за присъждане на разноски 
за касационната инстанция, представляващи 
юрисконсултско възнаграждение.
Представителят на Върховната админис- 
тративна прокуратура дава заключение за 
частична основателност на касационната 
жалба.
Върховният административен съд, пет- 
членен състав на първа колегия, след като 
прецени наведените в касационната жалба 
доводи, валидността, допустимостта, съ-
ответствието на решението с материалния 
закон в изпълнение изискването на чл. 218 
АПК, намира за установено от фактическа 
и правна страна следното:
Касационната жалба като подадена в 
срока по чл. 211, ал. 1 АПК и от надлежна 
страна против подлежащ на касационно 
оспорване съдебен акт, неблагоприятен за 
нея, е допустима.
Предмет на съдебен контрол в производ-
ството пред Върховния административен 
съд, четвърто отделение, е била НРЦЕЛ № 1 
от 18.03.2013 г., издадена от ДКЕВР – обн., 
ДВ, бр. 33 от 5 април 2013 г. Върховният 
административен съд, четвърто отделе-
ние, е отменил изцяло оспорената наредба 
и е присъдил в полза на жалбоподателя 
направените разноски в размер 4070 лв. 
Първоинстанционният съд е приел, че ос-
порващото търговско дружество има пряк и 
непосредствен правен интерес от оспорването 
на подзаконовия нормативен акт, тъй като 
същият поражда за него задължения във 
връзка с осъществяването на дейността му, 
свързана с издадената от комисията лицен-
зия № Л-140-07 от 13.08.2004 г. за дейността 
разпределение на електрическа енергия. Ос-
порването на нормативен административен 
акт не е ограничено със срок. Поради това 
е обосновал извод за допустимост на жал-
бата. Според съда жалбата е основателна, 
тъй като е допуснато съществено нарушение 
на процедурните правила, изразяващо се в 
следното: 1. Мотивите към проекта не от-
говарят на изискването на чл. 28, ал. 2 ЗНА 
в приложимата му редакция. 2. Нарушено 
е изискването на чл. 77 ЗНА, което следва 
да бъде тълкувано във връзка с нормата на 
чл. 26, ал. 2 ЗНА. 
Настоящият касационен състав намира 
касационната жалба за частично основателна.
Съгласно чл. 218, ал. 2 АПК при касаци-
онната проверка на оспореното първоинстан-
ционно решение съдът следи служебно за 
валидността, допустимостта и съответствието 
на решението с материалния закон, т.е. тази 
проверка не е ограничена до посочените в 
касационната жалба касационни основания 
по чл. 209, т. 1, т. 2 и т. 3, предложение първо 
АПК. Член 218, ал. 1 АПК изисква преценка 
само на наведените в касационната жалба 
касационни основания по чл. 209, т. 3, пред-
ложение второ АПК, свързани с допуснати 
съществени нарушения на съдопроизвод-
ствените правила. Съобразявайки задълже-
нието си по чл. 218, ал. 2 АПК, настоящият 
касационен състав преценява решението 
на тричленния състав на Върховния адми-
нистративен съд, четвърто отделение, като 
валидно и частично недопустимо. 
С подадената жалба вх. № Е-13-48-97 от 
8.08.2013 г. „ЕВН България Електроразпре-
деление“ – ЕАД, е оспорило НРЦЕЛ № 1 от 
18.03.2013 г., издадена от ДКЕВР – обн., ДВ, 
бр. 33 от 5 април 2013 г., в нейната цялост 
с доводи за допуснати съществени наруше-
ния на административнопроизводствените 
правила. Оспорило е разпоредбите на чл. 7, 
ал. 1, чл. 12 ал. 2 – 4, чл. 29, § 2 и 3 ПЗР 
с доводи за противоречието им с нормите 
на ЗЕ. С определение от 13.10.2015 г. съдът 
е прекратил производството по отношение 
оспорването на чл. 7, ал. 1 и чл. 12, ал. 2 
и 4 от наредбата, като е приел, че поради 
измененията в посочените текстове, обна-
родвани в ДВ, бр. 17 от 28.02.2014 г. и бр. 4 
от 16.01.2015 г., жалбата в тази част няма 
предмет и не е налице правен интерес от 
оспорването. Определението е потвърдено 
с Определение № 13846 от 17.12.2015 г. по 
адм. д. № 12732/2015 г. на Върховния ад-
министративен съд, петчленен състав, и е 
влязло в сила на 17.12.2015 г.
Разпоредбите на чл. 10, ал. 2, т. 2 и 6 от 
Наредба № 1 от 18.03.2013 г. за регулиране 
на цените на електрическата енергия (ДВ, 
бр. 33 от 5.04.2013 г., в сила от същата дата; 
изм. и доп., бр. 17 от 28.02.2014 г., в сила 
от 28.02.2014 г.) по жалби на „ЧЕЗ Разпре-
деление България“ – АД, и „ЧЕЗ Електро 
България“ – АД, са отменени с влязло в 
сила Решение № 11674 от 5 ноември 2015 г. 
по адм. д. № 9747/2014 г. на Върховния ад-
министративен съд, четвърто отделение, 
потвърдено с Решение № 2022 от 23.02.2016 г. 
по адм. д. № 294/2016 г., петчленен състав 
на Върховния административен съд (ДВ, 
бр. 20 от 15 март 2016 г.). Съгласно чл. 194 
АПК съдебното решение, с което съдът се 
произнася по оспорването на подзаконови 
нормативни актове, като обявява нищож-
ност или отменя подзаконов нормативен