Държавен вестник, бр. 81, 2010 г., стр. 22

СТР.  22	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  81
В заключение е необходимо да се констатира, 
че в позицията на мнозинството, подкрепило 
обявяването на противоконституционност на 
посочените в това особено мнение разпоредби, 
преценката за конституционност се смесва със 
съображения за политическа целесъобразност. 
Така конституционната юрисдикция е заела 
активистка позиция, излизайки извън рам­
ките на юридическия дискурс и навлизайки 
в чуждата за конституционното правосъдие 
територия на оценка на целесъобразността и 
ефективността на управленската концепция 
за развитие на академичната общност. Тази 
оценка е в компетентността на политиците и 
преди всичко на парламентарната опозиция, 
която логично е и вносител на искането, но 
не и на Конституционния съд. Последният, 
вместо да изразява субективно несъгласие с 
възприетата от законодателя концепция, което 
неизбежно създава съмнения за пристрастие 
(например с небалансираното и избирателното 
интерпретиране на принципите на академич­
ната автономия и държавния контрол върху 
развитието на науката и образованието), би 
трябвало да упражни правомощието си за 
контрол само на основата на конституцион­
но защитени ценности, в интерес на поло­
жителната промяна, а не на запазването на 
неприемливото статукво. 
Конституционни съдии: 
Владислав Славов,
Благовест Пунев,
Румен Ненков
На конституционен съдия Емилия Друмева
Подписах решението с особено мнение само 
относно второто изречение на ал. 2 от чл. 15 
на ЗРАСРБ. Въпросната ал. 2 на чл. 15 гласи: 
„Академичната длъжност се заема при услови­
ята на основен трудов договор. Хабилитирано 
лице, заемащо академична длъжност, може да 
участва в акредитацията само на едно висше 
училище.“ В решението цялото това законово 
съдържание е обявено за противоконституци­
онно. Считам, че уредбата в първото изрече­
ние на чл. 15, ал. 2 е противоконституционна, 
защото с изискването академична длъжност 
да се заема само чрез основен трудов договор 
се ограничават и отнемат неоснователно и 
противоконституционно трудови права – на­
учни работници и преподаватели се лишават 
от правото да полагат допълнителен труд по 
външно съвместителство (Кодекса на труда), 
както всички останали работници и служители. 
Налице е нарушение на свободата на избор на 
професия и мястото на нейното упражняване 
(чл. 48, ал. 3 от Конституцията), което проти­
воречи на свободата на избор на професия и 
правото на труд по Хартата на основните права 
на Европейския съюз (чл. 15). 
Относно изречение второ на чл. 15, 
ал. 2 – „Хабилитирано лице, заемащо академич­
на длъжност, може да участва в акредитацията 
само на едно висше училище“ обаче, считам, 
че не е налице противоконституционност. Тук 
законовата уредба не третира трудови права, 
а представлява развитие на конституционния 
принцип, че държавата упражнява контрол 
върху всички видове и степени училища (чл. 53, 
ал. 6 от Конституцията). Това конституционно 
задължение включва и висшите училища. Ак­
редитацията не е конституционно понятие. Тя е 
една от възможните форми на контрол, който по 
Конституция държавата упражнява върху висши­
те училища. Формите на контрол се променят 
и развиват и са допустими от Конституцията, 
стига чрез тях да не се отнемат трудови права.
Конституционен съдия: Емилия Друмева
СТАНОВИЩЕ 
по конституционно дело № 13 от 2010 г.
На конституционен съдия Цанка Цанкова
В диспозитива на решението на Конститу­
ционния съд, т. 19 по к.д. № 13 от 2010 г. е от­
хвърлено искането на народните представители 
от 41-ото Народно събрание за установяване 
на противоконституционност на чл. 24, ал. 1 
и 3, чл. 25; чл. 25, ал. 2; чл. 27, ал. 1 освен в 
частта є по т. 1 на решението, ал. 2 и ал. 3, 
както и ал. 4, изр. първо; чл. 28 и чл. 29, 
ал. 1, изр. второ от Закона за развитието на 
академичния състав в Република България.
Намирам, че следва да бъдат обявени за 
противоконституционни всички разпоредби 
на закона, включени в чл. 24 – 29, а не само 
посочените в т. 1 и 5 на решението. Вън от 
искането за противоконституционност на 
отделни разпоредби на раздели ІІІ и ІV на 
ЗРАСРБ групата народни представители са 
поискали да бъдат обявени за противоконсти­
туционни всички разпоредби, включени в тях. 
Това е посочено и в петитума на искането, 
независимо от искането да бъдат обявени за 
противоконституционни отделни разпоредби 
на посочените членове. След като са обявени 
за противни на Конституцията материално­
правните разпоредби, несъобразени с нея са 
и разпоредбите с процесуално значение. Това 
е така, защото процедурата има основание в 
материалноправните разпоредби и само така 
ще се открие възможност за прилагане на 
закона и постигане на целите на процедурата 
съобразно чл. 1, ал. 2 ЗРАСРБ. Системати­
ческото тълкуване на чл. 24 – 29 показва, че 
има взаимно изключващи се правила, нещо 
което противоречи на чл. 4, ал. 1 от Кон­
ституцията. Конституционният съд вече се 
е произнасял, че разпоредбите на законите 
трябва да са ясни, точни и непротиворечиви. 
Иначе те не биха били годни да регулират 
основни обществени отношения – Решение 
№ 9 от 1994 г. по к.д. № 11 от 1994 г., също 
решение № 5 от 2000 г. по к.д. № 4 от 2000 г., 
в което се посочва, че разпоредбите в закона 
трябва да бъдат непротиворечиви, за да регу­
лират безпроблемно обществените отношения. 
Обявяването за противоконституционни само 
на някои текстове от посочените разпоредби 
оставя в закона правила, които не могат да 
осигурят безпроблемно и ефективно прила­