Държавен вестник, бр. 36, 2002 г., стр. 13

Б Р О Й  36
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  13
4. Също така всяка държава страна предпри-
ема такива мерки, каквито може да се окажат
необходими, за да установи своята юрисдикция
върху престъпленията по чл. 2, в случаите, когато
предполагаемият извършител се намира на ней-
на територия и тя не екстрадира това лице в ни-
коя от държавите страни, които са установили
своята юрисдикция в съответствие с ал. 1 или 2.
5. Тази конвенция не изключва упражнява-
нето на наказателна юрисдикция, установена
от държава страна в съответствие с нейното
вътрешно законодателство.
Член 7
1. При получаване на информация, че лице,
което е извършило или се предполага, че е из-
вършило престъпление съгласно посоченото в
чл. 2, може да се намира на нейна територия,
съответната държава страна предприема таки-
ва мерки, каквито може да се окажат необходи-
ми в съответствие с вътрешното є законодател-
ство за разследване на фактите, съдържащи се
в информацията.
2. Ако се убеди, че обстоятелствата го нала-
гат, държавата страна, на чиято територия се
намира  извършителят или предполагаемият
извършител, предприема подходящи мерки
съгласно вътрешното си законодателство за
обезпечаване присъствието на това лице за це-
лите на  преследване или екстрадиция.
3. Всяко лице, спрямо което се предприемат
мерките, посочени в ал. 2, има правото:
(а) да се свърже незабавно с най-близкия
подходящ представител на държавата, на ко-
ято лицето е гражданин или която иначе е
оправомощена да защитава правата на това
лице, или ако лицето е без гражданство, дър-
жавата, на чиято територия това лице обик-
новено пребивава;
(б) да бъде посещавано от представител на
тази държава;
(в) да бъде информирано за неговите права
по букви (а) и (б).
4. Правата по ал. 3 следва да се упражняват
в съответствие със законите и разпоредбите на
държавата, на чиято територия се намира из-
вършителят или предполагаемият извършител,
при условие че съответните закони и разпоред-
би трябва да обезпечават цялостното постига-
не на целите, за които са предназначени права-
та, предоставени съгласно ал. 3.
5. Изискванията на ал. 3 и 4 не накърняват
правото на всяка държава страна, предявяваща
претенция за юрисдикция в съответствие с чл. 6,
ал. 1, буква “в” или ал. 2, буква “в”, да покани
Международния комитет на Червения кръст да
се свърже със и да посети предполагаемия из-
вършител.
6. Когато държава страна в съответствие с
този член е задържала дадено лице под стража,
тя трябва незабавно да уведоми, директно или
чрез Генералния секретар на Организацията на
обединените нации, държавите страни, които
са установили юрисдикция в съответствие с
чл. 6, ал. 1 и 2, и ако счита това за целесъобраз-
но, и всички други заинтересувани държави
страни за факта, че това лице е задържано под
стража, и за обстоятелствата, налагащи задър-
жането на това лице. Държавата, извършваща
разследването, предвидено в ал. 1, незабавно ин-
формира упоменатите държави страни за свои-
те констатации и посочва дали възнамерява да
упражни своята юрисдикция.
Член 8
1. Ако в случаите, в които е приложим чл. 6,
държавата страна, на чиято територия се нами-
ра предполагаемият извършител, не екстради-
ра това лице, тя е длъжна без каквото и да е
изключение и независимо дали на нейна тери-
тория е извършено престъплението или не да
предаде случая без необосновано забавяне на
компетентните си власти за целите на наказа-
телното преследване по процедурите в съответ-
ствие със законите на тази държава. Тези влас-
ти трябва да вземат решение по същия начин,
както в случай на което и да е друго тежко прес-
тъпление по законите на същата държава.
2. Във всички случаи, когато вътрешното
законодателство на една държава страна поз-
волява да бъде екстрадиран или по друг начин
предаден неин гражданин при условие обаче,
че това лице ще бъде върнато в същата държава
за изтърпяване на наказанието, наложено в
резултат на съдебно дело или на процедура по
договаряне, за която екстрадирането или пре-
даването на лицето са поискани, и тази държа-
ва и държавата, искаща екстрадирането на ли-
цето, са съгласни с тази възможност и с други
условия, каквито те могат да приемат за умест-
ни, то такова условно екстрадиране или преда-
ване ще бъдат достатъчни за освобождаване от
задължението по ал. 1.
Член 9
1. Престъпленията по чл. 2 се смятат за вклю-
чени като престъпления, водещи до екстради-
ране, в договорите за екстрадиране, сключени
между които и да са държави страни преди вли-
зането в сила на тази конвенция. Държавите
страни се задължават да включат тези престъп-
ления в престъпленията, водещи до екстради-
ране, във всеки договор за екстрадиция, който
впоследствие ще бъде сключен между тях.
2. Когато държава страна, поставяща като
условие за екстрадирането съществуването на
договор, получи искане за екстрадиране от дру-
га държава страна, с която тя няма сключен
договор за екстрадиция, замолената държава
страна по свое усмотрение има правото да счи-
та тази конвенция за правно основание за ек-
страдиране по отношение на престъпленията
по чл. 2. Екстрадицията се осъществява при
спазване на другите условия, предвидени в за-
конодателството на държавата, от която е
поискана екстрадицията.