Държавен вестник, бр. 48, 2020 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  48
висящ процес пред друг съд. В този случай 
контролът се извършва, без да има повод в 
конкретен правен спор. Резултатът от такова 
произнасяне е, че се отразява върху всеки 
възникнал спор по общозадължителен на-
чин. При конкретния контрол преценката 
на Конституционния съд за съответствие 
на закон с Конституцията се осъществява 
по повод висящ пред върховните съдилища 
правен спор, в рамките на който се поставя 
въпрос за съответствието на приложимия по 
делото закон с Конституцията. Независимо 
от конкретния повод за сезирането на Кон-
ституционния съд решението му и в този 
случай има ефект erga omnes.
Този ефект на контрола за конституционо-
съобразност върху законите има съществена 
роля за утвърждаването и реализирането на 
върховенството на Основния закон. Затова 
Съдът е постановявал, че неспазването на 
решенията му е равносилно на неспазването 
на Конституцията (Решение № 1 от 2013 г. по 
к.д. № 5/2012 г.). 
Принципът на върховенството на Кон-
ституцията (чл. 5, ал. 1) се обезпечава както 
от разпоредби и механизми, предвидени в 
самата нея, така и от процесуалните закони, 
прилагани от съдилищата. Законовата разпо-
редба, чието съответствие с Основния закон 
е оспорено, се намира в латентно състояние. 
Нейната конституционосъобразност или се 
потвърждава с решение на Конституционния 
съд, или се прогласява несъответствието є с 
Конституцията, като в последната хипотеза 
тя става неприложима в съответствие с пра-
вилото на чл. 151, ал. 2 от Основния закон. 
За да се гарантира правната сигурност и 
върховенството на Конституцията, като се 
намали възможността на един оспорен закон 
да поражда правни последици до произнася-
нето на Конституционния съд, чл. 150, ал. 2 
от нея задължава при контрола по конкретен 
повод, предизвикан от състав на ВКС или 
ВАС, преди да се внесе въпросът в Консти-
туционния съд, производството по делото да 
бъде спряно. Това означава, че върховен съд, 
който счита, че приложима по висящото пред 
него дело законова норма не съответства на 
Конституцията, не може да извършва каквито 
и да е съдопроизводствени действия, докато 
Конституционният съд не реши въпроса за 
нейната конституционосъобразност. От своя 
страна, отделните процесуални закони обез-
печават върховенството на Конституцията, 
като изрично предвиждат спиране на произ-
водствата пред всички по степен съдилища, 
когато Конституционният съд е допуснал 
разглеждането по същество на искане, с което 
се оспорва конституционосъобразността на 
приложим по делото закон (чл. 229, ал. 1, т. 6 
ГПК, приложим на основание чл. 144 АПК и в 
административното съдебно производство). В 
производството пред държавната администра-
ция по издаването на индивидуални и общи 
административни актове важи аналогично 
основание за спиране на производството пред 
административния орган (чл. 54, ал. 1, т. 4 
и чл. 74 АПК). Спирането в този случай е 
независимо от това кой от оправомощените 
субекти по чл. 150 от Конституцията е оспорил 
даден закон пред Конституционния съд, за да 
упражни той контрол за конституционосъ­
образност (абстрактен или по конкретен 
повод). Спирането на административното и 
съдебното производство е процесуален инсти-
тут, който е предвиден в случаите, когато се 
налага да бъде решен преюдициален въпрос. 
В случаите на спиране на производства (съ-
дебни и административни) при допуснат от 
Конституционния съд контрол за конституци-
оносъобразност на закон се цели обезпечаване 
на върховенството на Конституцията, като не 
се допусне до произнасянето на Съда да бъде 
приложена разпоредба, която би могла да бъде 
обявена за несъответна на Основния закон. 
След постановяването на решение на Кон-
ституционния съд и влизането му в сила според 
правилото на чл. 151, ал. 2 от Конституцията 
пречката за развитието на спрените съдебни 
и административни производства отпада и те 
следва да бъдат възобновени. Спорният въпрос 
по тези производства трябва да бъде решен 
съобразно постановеното от Конституционния 
съд. Ако искането за обявяване на противо-
конституционност на закон е отхвърлено, този 
закон стабилизира своето действие и може да 
бъде приложен спрямо все още неприключи-
лите правоотношения, включително и спрямо 
тези, предмет на съдебен спор. В случай че 
бъде прогласена противоконституционност на 
атакувана законова разпоредба, след влизане в 
сила на решението на Конституционния съд тя 
става неприложима, тъй като „по отношение 
на заварените от решението на Конституци-
онния съд неприключени правоотношения и 
правоотношенията, предмет на висящи съдеб-
ни производства, противоконституционният 
закон не се прилага“ (точка втора от Решение 
№ 3 от 2020 г. по к.д. № 5/2019 г.). Ако е спряно 
съдебно производство, съответният съд след 
възобновяването на производството трябва да 
постанови съдебния си акт, като остави непри-
ложена обявената от Конституционния съд за 
противоконституционна норма. „В тези случаи 
съдът решава спора, позовавайки се пряко 
на Конституцията, когато това е възможно, 
както и чрез аналогия на закона и аналогия 
на правото.“ (Решение № 3 от 2020 г. по к.д. 
№ 5/2019 г.). Обратното би обезсмислило 
спирането на производството, но това, което 
е по-важно – би означавало, че съдилищата