Държавен вестник, бр. 24, 2010 г., стр. 26

СТР.  26	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  24
Б. Основни дейности на интензивното лечение 
1. Мониториране по време на интензивно 
лечение: 
1.1. Мониторирането по време на интензивно 
лечение е специфичен диагностичен процес в 
практиката на интензивното лечение, чрез който 
се осигурява установяването на факти (клинични 
симптоми, физиологични и лабораторни показа-
тели, резултати от апаратни измервания и др.) 
за състоянието на основните жизнени функции 
на пациента и проследяването им в динамика. 
1.2. Мониторирането по време на интен-
зивно лечение се прилага от приемането до 
изписването на пациент от специализираната 
структура за интензивно лечение. 
1.3. При всеки пациент – обект на интензив-
но лечение, за цялото време на пребиваването 
му в специализирана структура за интензивно 
лечение и без оглед на специфични индикации 
задължително се прилагат следните методи на 
мониториране по време на интензивно лечение: 
а) пряк и непрекъснат контрол (визуален 
контрол, аускултация, палпация и др.) от страна 
на членовете на екипа за интензивно лечение 
както на лекарско ниво, така и на ниво меди-
цинска сестра; 
б) постоянно мониториране на пулс и ЕКГ; 
в) мониториране на системни артериални 
налягания, пулсоксиметрия и кислородна са-
турация, на дихателна честота, дихателен обем 
и минутен дихателен обем; 
г) мониториране на инспираторни и експи-
раторни налягания, обеми на дишане и на чист 
кислород във вдишваната газова смес (FiO2) при 
пациенти на изкуствена белодробна вентилация; 
д) мониториране на телесна температура и 
на обем диуреза. 
1.4. При всеки пациент – обект на интензивно 
лечение, за цялото време на пребиваването му 
в специализирана структура за интензивно ле-
чение задължително се прилагат при наличието 
на индикации следните методи на мониториране 
по време на интензивно лечение: 
а) диагностична (12-канална) електрокар-
диография; 
б) мониториране на централно венозно на-
лягане, на налягания в пулмоналната артерия, 
минутен сърдечен обем (инвазивен или неин-
вазивен метод), на обем диуреза с отвеждане 
на урината в затворена система, събиране на 
24-часова урина и измерване на относителното 
є тегло; 
в) мониториране на дълбока телесна тем-
пература; 
г) мониториране на показателите на диха-
телните газове (кислород и въглероден двуокис) 
и на алкално-киселинното състояние в проби 
от артериална кръв; 
д) мониториране на кръвни показатели: 
хемоглобин, хематокрит, кръвна захар, електро-
лити в серум, брой левкоцити, диференциално 
броене на бяла кръв, протромбиново време, 
брой тромбоцити, креатинин, общ белтък и 
албумин; 
е) мониториране на показатели в урината: 
седимент в уринна проба, албумин, кетотела и 
кръвна захар, мониториране на резултатите от 
микробиологични изследвания на кръвни про-
би, уринни проби, проби от трахеобронхиален 
лаваж, от храчки, от дренажни системи и др.; 
ж) мониториране (измерване и изчисле-
ние) на баланс на приети/отделени течности, 
мониториране (измерване и изчисление) на 
нутритивен статус и на нутритивен и енергиен 
баланс; 
з) мониториране на резултатите от образни 
изследвания; 
и) при определени показания инвазивен 
мониторинг на интракраниално налягане и на 
интраабдоминално налягане.
1.5. Резултатите от изследванията на дихател-
ните газове (кислород и въглероден двуокис) и 
на алкално-киселинното състояние в проби от 
артериална кръв трябва да са на разположение 
след не повече от 15 минути от тяхното назна-
чаване; на обзорните изследвания с портативна 
рентгенова апаратура – до един час след тяхното 
назначаване; на изследванията на основните 
кръвни показатели – след не повече от два часа 
от тяхното назначаване. 
1.6. Стойностите на всички мониторирани 
параметри се регистрират задължително в 
медицинската документация на пациента в 
зависимост от тяхната специфична динамика, 
като задължително се регистрират техните 
екстремни (патологични) величини. 
2. Кардиопулмонална ресусцитация по време 
на интензивно лечение: 
2.1. Кардиопулмоналната ресусцитация по 
време на интензивно лечение (реанимация) 
е неделима част от дейността интензивно 
лечение. Включва прилагане и/или готовност 
за прилагане на комплекс от диагностично-
терапевтични мероприятия за възстановяване 
на преустановени основни жизнени функции 
при пациенти – обект на интензивно лечение 
в клинична смърт. 
2.2. Всички специализирани клинични струк-
тури за интензивно лечение задължително 
трябва да имат готовност и да прилагат при 
наличието на индикации: 
2.2.1. основно поддържане на живот (Basic 
Life Support) в пълен обем (кардиопулмонална 
ресусцитация, осъществявана без специална 
екипировка); 
2.2.2. разширено поддържане на живот 
(Advanced Life Support) в пълен обем (кардио­
пулмонална ресусцитация, осъществявана със 
специална екипировка); 
2.2.3. продължително поддържане на живот 
(Prolonged Life Support) в пълен обем. 
2.3. Кардиопулмоналната ресусцитация по 
време на интензивно лечение задължително 
включва приложението по индикации на: 
а) диагностика на клинична смърт на ниво 
лекарска и сестринска компетентност;