Държавен вестник, бр. 110, 2002 г., стр. 7

Б Р О Й  110
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  7
независимостта на съдебната власт “изключ-
ват възможността Министерският съвет директ-
но или чрез други органи да упражнява право-
мощията по стопанисването на държавното
имущество”, предоставено на съдебната власт.
Правомощието по организиране на стопанис-
ването се свежда единствено до издаване на акт
(“да се разпредели и повери на съдебната власт
за стопанисване конкретен държавен имот”), с
който се овластява орган на съдебната власт да
стопанисва имуществото. С издаването на та-
къв акт конституционно установената функция
на изпълнителната власт се изчерпва.
Не споделям това разбиране. Струва ми се,
че то изхожда от предпоставката за конфликт
между интересите на изпълнителната и съдеб-
ната власт, а не от конституционно предпоста-
веното взаимодействие между двете власти.
Разбира се, формулировката на чл. 106 от Кон-
ституцията е възприета по практически съоб-
ражения, за да се даде възможност на Минис-
терския съвет да се разтовари от многообраз-
ната и сложна дейност, в която се изразява сто-
панисването. Това обаче не означава, че орга-
низацията на стопанисването трябва да се про-
тивопостави на самото стопанисване. В ези-
ково отношение всяко стопанисване включва
и елементи на организация. В живота двете
неща поначало са неразривно свързани и няма
рационална основа за разделянето им в конс-
титуционната уредба.
От гледна точка на Конституцията както
всяко правомощие, така и това по чл. 106 има
две страни—право и задължение. Правомощи-
ето по чл. 106 от Конституцията не се изчерпва
със задължението дадено имущество да бъде
предоставено на съдебната власт. В това право-
мощие се включва и правото на изпълнителна-
та власт в отделни случаи по целесъобразност
да предприема преки действия по стопанисва-
нето, например “поддържането” на сградния
фонд. Нищо в Конституцията или в досегашна-
та практика на Конституционния съд не дава
основание да се оспори този извод. По-важното
обаче тук е друго. Организацията на стопанис-
ването поначало предполага сътрудничество
между властите. Конституцията не предполага
и не урежда организацията на стопанисването в
условията на конфликт.
Конституционен съдия: Т. Тодоров
Румен Янков
Несъмнено същината на тълкувателното
питане се отнася до статута на държавно иму-
щество, ползвано от съдебната власт за осъщес-
твяване на функциите є.
Досега не е имало спор, че Министерският
съвет определя от кого и по какъв ред ще се
стопанисва това имущество, освен ако със за-
кон не е предвидено друго. Конкретен казус от
1995 г. е наложил неоспореното от никого уточ-
няване, че в случаите, при които в държавни
сгради—публична собственост, са настанени съ-
дебни институции, недопустимо е без изрично
тяхно съгласие да се издават едностранни акто-
ве от администрацията по целесъобразност. В
този смисъл е решението по к.д. № 23 от 1995 г.
В настоящото решение е направено отстъп-
ление от принципната позиция, че “организира
стопанисването” в крайна сметка е единно пра-
вомощие. Само практическата невъзможност
Министерският съвет еднолично да осъщест-
вява сложната дейност по стопанисването е
наложила то да бъде предоставяно на отделни
органи и организации.
Деструктивното тълкуване по делото има
за последица разлагане на единното правомо-
щие, без да бъде направена аргументация в тази
насока. И тя липсва не поради някакъв про-
пуск, а защото самата конституционна разпо-
редба на чл. 106 в тази є част не дава основа-
ние за друг извод. Терминът “организира” е
многозначен и трудно би могло да бъде вложе-
но в него определено съдържание без изясне-
ния от доктрината и конституционната прак-
тика термин “стопанисване”, която за крат-
кост не трябва да бъде преповтаряна. И не на
последно място в граматически план допълне-
нието “стопанисването” пояснява сказуемото
“организира”, което означава някого или нещо
в обсега на глаголното действие.
Впрочем резултатите от подобно тълкуване
вече са налице. Свидетели сме на опити за са-
моразправа в рамките на самата съдебна систе-
ма по повод на стопанисването на Съдебната
палата в София. И това е така, защото органи-
зирането на стопанисването не е извършено от
конституционно овластения орган—Министер-
ския съвет, който според споменатото вече
тълкуване от 1995 г. не би могъл да стори нищо
без съгласието на органите на съдебната власт.
Очевидно е обаче, че в рамките на третата власт
такова съгласие не се изисква.
Конституционен съдия: Р. Янков
Пенка Томчева
Не споделям решаващия извод на мнозин-
ството и съпътстващите го мотиви в тълкува-
телната част по буква “А”, които според мен
са интерпретация на предходни тълкувател-
ни решения на Конституционния съд, приспо-
собени за нуждите на конкретния случай. В
решението липсва тълкуване на понятието “не-
зависима съдебна власт” относно обхвата на
тази независимост, като отново се препраща
към други решения на КС, в които този въп-
рос не е обсъждан.
1. Разделението на властите по чл. 8 от Кон-
ституцията не следва да се разбира като абсо-
лютно сепариране на всяка от трите власти,
съществуването на всяка от тях сама за себе си
и изолирано от другите две. Всяка от трите влас-
ти действа самостоятелно в съответната дър-
жавна област, за която тя конституционно е
предназначена, и трите власти заедно са обеди-
нени от и подчинени на основни начала от Кон-