Държавен вестник, бр. 42, 2020 г., стр. 35

БРОЙ  42	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  35  
друга норма), а непосредственото действие 
гарантира върховенството (прякото прилагане 
на конституционната норма като върховен 
правен източник позволява позоваването на 
такава с цел препятстване на прилагането 
на всяка законова или подзаконова норма, 
която є противоречи). Само така може да се 
гарантира правовият характер на държавата 
както във формален (сигурност), така и в 
материален (справедливост) смисъл.
4.3. Принципът на правна сигурност от 
своя страна също има несъмнено значение 
като още един от основните елементи/из­
мерения на правовата държава. Той обаче 
по никакъв начин няма нито смисъл, нито 
потенциал да ограничава – още по-малко 
препятства! – принципите на върховенство 
и непосредствено действие на Конституция­
та. Вярно е обратното: принципът на правна 
сигурност се обективира във и има смисъл 
само ако върховенството на Конституцията 
и нейното непосредствено действие са реал­
но приложени. И съответно тяхното пълно 
прилагане е най-значимата реализация на 
принципа за правна сигурност. Прилагането 
(както впрочем и приемането!) на несъобразени 
с Конституцията норми е несъмнен източник 
на правна несигурност. Неприлагането на „не­
посредствено приложимите“ конституционни 
норми е флагрантен отказ от всякаква правна 
сигурност. 
Поради това смятам, че ограничаването 
(функционално, материално или във времето) 
на върховенството на Конституцията или на 
непосредственото действие на всички нейни 
разпоредби не само не може да бъде оправ­
дано по съображения за правна сигурност, 
а трябва да се разглежда като в най-висша 
степен рушащо правна сигурност.
4.4. Най-често аргументи както против 
обратното действие на решенията на КС, 
така и против децентрализирания контрол 
за конституционност, се извеждат именно по 
съображения за правна сигурност… 
4.4.1. Според мен напълно неоснователно. 
Доколкото между върховенството на Консти­
туцията и правната сигурност не е възможно 
противоречие, бранейки Конституцията (и на 
първо място нейното върховенство), Консти­
туционният съд брани на първо място пра­
вовата държава – както в нейното формално 
(правна сигурност), така и в нейното матери­
ално (справедливост, вкл. гарантирани чрез 
върховенството на Конституцията основни 
права) измерение/проявление. 
4.4.2. Несъмнено вярно е, че КС има 
монопол над задължителното тълкуване 
на Конституцията и общозадължителната 
преценка за конституционосъобразност на 
законите именно по силата на принципа за 
правна сигурност. Но също така вярно е, че 
той има монопол само над задължителното 
тълкуване и над общозадължителната (erga 
omnes) преценка за конституционосъобразност 
(и то само на законите и другите актове по 
чл. 149, ал. 1, т. 2 от КРБ). Обратно е просто 
отказ от върховенство на Конституцията. И 
драматично ограничаване на непосредственото 
є действие. И лишаване на съдебната власт от 
съществено измерение на нейната правосъдна 
функция. И всъщност – от власт…
4.4.3. Затова си позволявам да смятам, че 
правната сигурност се изразява (редом с друго, 
но на първо място) в – и изисква реализиране 
на! – върховенство на Конституцията. И не 
е – и не може да бъде – негова противотежест 
или рамка… Поради което не може да лишава 
съдията от функции по непосредствено прила­
гане на конституционните норми и по прила­
гане на върховенството на Конституцията.
4.5. Почти пълното незачитане в практи­
ката на съдилищата както на върховенството, 
така и на непосредственото действие на Кон­
ституцията – наглед именно заради, а всъщ­
ност в нарушаване и на принципа на правна 
сигурност – изисква приемане на конкретни 
и ефективни мерки.
II. Възможности за ефективно осъщест­
вяване на принципа на правовата държава
Според мен въпросът как трябва да се 
проявяват върховенството и непосредствено­
то действие на Конституцията в правовата 
държава би трябвало да има само един от­
говор: в безусловна невъзможност законите 
(и цялата система на вътрешното право) 
валидно да є противоречат. Така върховен­
ството на Конституцията гарантира нейното 
непосредствено действие, правната сигурност 
и конституционно закрепените основни права.
Това основно правно положение се постига 
чрез правомощието на всеки съд да прогласи 
(или поне предизвика прогласяване от КС) 
противоконституционност на закон (първо по 
ред на реализиране, А) и чрез заместващо или 
поне подпомагащо първото (и второ по ред на 
реализиране) обратно действие на решенията 
на КС, обявяващи противоконституционност 
на закон14 (Б).
А. Спазването на върховенството на Кон­
ституцията като право и задължение на 
съдебната власт в цялост
Вече посочих, че разглеждам принципите 
на върховенство и на непосредствено действие 
на Конституцията като взаимносвързани във 
взаимно гарантиране. След като нормите на 
Конституцията са непосредствено приложими 
и никой закон не може да им противоречи, 
а иманентна характеристика на правовата 
държава е: „…упражняване на държавна власт 
на основата на Конституция, в рамките на
закони, които материално и формално съот­
ветстват на Конституцията“ и „правосъдието 
е властническа дейност“ (РКС № 1/2005) и 
(според Критериите за правова държава на 
Венецианската комисия за демокрация чрез 
право) „ефективният съдебен контрол“ е един 
от основните елементи на правовата държава 
(разбиран именно като контрол от съдебната 
система, не само, още по-малко единствено,
14 За другите актове на Народното събрание, както 
и на актовете на президента по чл. 149, ал. 1, т. 2 
Решение № 3/2020 реши въпроса пълно и ясно.