Държавен вестник, бр. 78, 2000 г., стр. 18

С Т Р .  18
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  78
В Решение № 3 от 2000 г. на Конституци-
онния съд е посочена ролята на общината,
която като основна административно-терито-
риална единица, осъществяваща местното
самоуправление, “е призвана и да изпълнява
задълженията на държавата за закрила здра-
вето на гражданите на местно ниво—чл. 52,
ал. 3 от Конституцията”. Съображенията, из-
ложени в същото решение за противоконсти-
туционност на разпоредбата, ограничаваща об-
щините да откриват чрез свои еднолични дру-
жества аптеки само в населени места с насе-
ление до 5000 души, могат и следва да се отне-
сат и за поставения в настоящото дело въп-
рос: принципът за значимостта на местното
самоуправление—чл. 2, ал. 1, изр. 1 от Конс-
титуцията, задължението на държавата и чрез
общината да закриля здравето на граждани-
те—чл. 52, ал. 3 от Конституцията, правото на
общината да използва откриване на аптеки в
интерес на териториалната общност—аргу-
мент от чл. 140 от Конституцията—всички те
не могат да се проведат и упражнят при нали-
чие на законовото ограничение общината да
има право да открива само една аптека.
Издигайки като основно конституционно
начало местното самоуправление, държавата
доброволно и съзнателно се отдръпва от специ-
фични функции на управление с цел въпроси от
местно значение да могат да се решават от са-
моуправляващите се общности по-ефикасно и
гъвкаво. Снабдяването на населението с лекар-
ства, т. е. търговията на дребно с лекарства,
която се извършва чрез аптеките, е въпрос имен-
но от местно значение, който има силно соци-
ално звучене, и когато то се осъществява и от
общините, наравно с останалите стопански су-
бекти, имащи право на това, позволява поддър-
жане на баланс в цените. По този начин се пос-
тига опосредено и контрол на държавата върху
търговията с лекарства—конституционно зак-
репено нейно задължение в чл. 52, ал. 5 от Кон-
ституцията.
Възможността законодателят да ограничи
правото за откриване само на една аптека на
определените в закона юридически лица, ко-
ето е свързано с конституционно гарантира-
ното право на всички граждани и юридически
лица на еднакви правни условия за стопанска
дейност—чл. 19, ал. 2 от Конституцията, е ра-
зисквана в Решение № 10 от 1996 г. по к.д. № 8
от 1996 г. (ДВ, бр. 61 от 1996 г.). Аргументите
за несъответствие на този законодателен под-
ход с Конституцията, изложени в цитираното
решение и довели до обявяване на чл. 72
ЗЛСАХМ за противоконституционен в стара-
та му редакция относно правото на събира-
телни, командитни дружества и кооперации
на фармацевти и на болничните заведения да
откриват само по една аптека, са напълно
валидни и за настоящия случай. Конституци-
онният съд няма причина да се откаже от
практиката си в този случай.
Не може да се приеме, че ограничаването на
общината чрез свое еднолично дружество да
открива само една аптека създава последова-
телност в изменения правен режим на аптеки-
те, въведен със Закона за изменение и допълне-
ние на ЗЛСАХМ (ДВ, бр. 10 от 2000 г.) само
защото и физическите лица—фармацевти, имат
право да откриват само по една аптека. Спрямо
другите юридически лица в закона—правото на
болничните заведения да откриват аптеки за
свои нужди, такова ограничение не е проведе-
но. Освен това обсъжданото правило, създавай-
ки на пръв поглед равенство между субектите с
оглед правото им само на една аптека, не отчи-
та огромното различие между отделните общи-
ни както по броя на населените места, включе-
ни в тях, така и по обема на населението във
всяка една, и по този начин създава автоматич-
но неравенство по отношение на правните ус-
ловия за стопанска дейност, предоставени на
този вид юридически лица.
Вярно е, че принципите на чл. 19, ал. 1 и 2
от Конституцията не са абсолютни и както
многократно е имал възможност Конститу-
ционният съд да заяви (Решение № 6 от 1997 г.
по к.д. № 32 от 1996 г.—ДВ, бр. 21 от 1997 г.,
Решение № 18 от 1997 г. по к.д. № 12 от 1997 г.—
ДВ, бр. 110 от 1997 г.), търпят държавно регу-
лиране чрез законодателно ограничаване. В
случая обаче не се съзират съображения за
наличие на обществен интерес от по-висш
порядък, заради който да бъде ограничено
правото на общината на свободна стопанска
инициатива да открива аптеки чрез свои ед-
нолични търговски дружества.
Що се отнася до разбирането на Българс-
ката медико-фармацевтична камара за раз-
поредбата на чл. 72 ЗЛАХМ в частта за общи-
ните и твърдението за грешка във формули-
ране на текста, тезата очевидно е неправил-
на. Юридическото понятие за аптека като
съвкупност от права, задължения и фактичес-
ки отношения по продажба на лекарства на
дребно, покриващо се с предприятие по сми-
съла на чл. 15, ал. 1 от Търговския закон, е
изрично посочено в Решение № 3 от 2000 г. по
к.д. № 3 от 2000 г. Смисълът на аптеката така,
както е изтълкуван в цитираното решение, не
позволява да се отдели търговската дейност
по продажба на лекарства на дребно от носи-
теля на разрешението за извършване на тази
дейност, както това се поддържа в становище-
то на Българската медико-фармацевтична ка-
мара. Горното е важно да се подчертае с оглед
отговорността, която търговецът, получил раз-
решение и извършващ търговската дейност,
носи пред фиска и пред обществото като цяло.