Държавен вестник, бр. 74, 2005 г., стр. 36

С Т Р .  36
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  74
трети изтъкват, че това е принципно положе-
ние, реално съществуващо и към настоящия
момент, поради което липсва необходимост от
създаването на такава норма (министърът на
вътрешните работи); четвърти, че подобна
разпоредба би била спорна като съдържание,
тъй като изброените ведомства не са единст-
вените, които осъществяват държавната по-
литика в борбата срещу престъпността (Кама-
ра на следователите).
Конституционният съд намира за необходи-
мо да отбележи следните по-важни моменти,
свързани с това питане.
Борбата с престъпността е въпрос на общо-
държавен приоритет във всяка цивилизована
страна. В настоящите условия този въпрос е от
първостепенна важност и за Република Бълга-
рия. Конституцията издига във върховен прин-
цип правата на личността, нейното достойнс-
тво и сигурност. Без съмнение сигурността на
гражданите е пряко свързана и с ефективната
борба с престъпността. Като общонационален
приоритет тази борба не може, а и не трябва да
бъде монопол на едно или няколко ведомства,
институции или дори само на една от властите.
Вярно е обратното. Само сътрудничеството
между тях, изградено върху основата на ясно
диференцирани правомощия, отговорности и
уточнени приоритети, упражнявани с държав-
ническа мъдрост и съзнание за важността на
проблема, е гаранция за напредък. Като отбе-
лязва, че не може да се включи в един понача-
ло доктринален спор относно това, що е борба
с престъпността и кой участва в нея, Консти-
туционният съд намира, че отговорът на кон-
кретното питане по необходимост изисква
свързването му с принципа на разделение на
властите—чл. 8 от Конституцията.
Няма работеща конституционна система,
която да предвижда и осигурява абсолютна
независимост на която и да е от трите власти,
защото необходимото равновесие се постига
чрез взаимно възпиране. Балансът предпола-
га всяка една от тях да притежава възможност
за контрол върху другите. Същевременно мо-
дерният конституционализъм изисква дина-
мичното равновесие на властите да се постига
чрез сътрудничество и взаимодействие между
тях и това се отнася на първо място до облас-
тите, представляващи неоспорим национален
приоритет, какъвто без съмнение е борбата с
престъпността. Става дума за функционално
взаимодействие по основни за обществото
проблеми, което нито заличава, нито преодо-
лява принципа в името на неговия антипод—
единството на властта. Взаимодействието и
сътрудничеството, от една страна, и взаимни-
ят контрол и възпиране—от друга, не следва
да водят обаче до обезличаване на която и да
е от трите власти, до размиване на нейните
собствени отговорности или до прехвърляне
на специфични правомощия на други субекти.
Съгласно чл. 1, ал. 1 от основния закон Бъл-
гария е република с парламентарно управле-
ние, която се управлява според Конституцията
и законите на страната (чл. 4, ал. 1). Народното
събрание като свободно избран, общодържавен
представителен орган на нацията заема първен-
ствуващо място в държавната система. Като
единствен титуляр на законодателната власт
чрез приеманите от него актове то определя
насоките на държавната политика в различни-
те сфери на обществения живот. Ето защо съ-
дът счита, че в една парламентарна република
Народното събрание би могло да има своето
място не само в определянето, но и в наблюде-
нието и анализа на резултатите от държавната
политика за противодействие на престъпност-
та и че поначало приемането на такава разпо-
редба в Конституцията не представлява промя-
на във формата на държавно управление.
Същевременно съдът отбелязва, че включ-
ването на подобен текст, за да бъде в синхрон с
основни конституционни принципи на действа-
щия основен закон, следва да се предхожда от
изясняване на конкретните форми, в които ще
намерят израз тези правомощия на Народното
събрание. В частта му относно органите на съ-
дебната власт не бива да се  възпроизвеждат
класическите форми на парламентарен конт-
рол, типични за взаимоотношенията между
законодателната и изпълнителната власт, за-
щото това би означавало такава намеса, която
фактически променя основата, върху която е
изграден конституционният модел на държава-
та, и би засегнало формата на държавно управ-
ление, установена от основния закон.
Предвид горното и на основание чл. 149, ал. 1,
т. 1 от Конституцията Конституционният съд
Р Е Ш И :
1. Промени в Конституцията, концентрира-
ни в рамките на съдебната власт, във връзка с
първите четири питания в искането, които са
насочени към преструктуриране, оптимизира-
не от съдържателна гледна точка и прецизира-
не на отделни функции на нейни органи, поста-
вяне на акценти или уточняване на техни пра-
вомощия или наименования, както и взаимо-
действието им с институции на другите власти,
не представляват промяна във формата на дър-
жавно управление и могат да бъдат извършени
от Народно събрание, ако с тях не се нарушава
балансът между властите и се съблюдават ос-
новните принципи, върху които е изграден дейс-
тващият конституционен модел на държавата—
правата на личността, народният суверенитет,
политическият плурализъм, правовата държа-
ва, върховенството на правото, разделението на
властите и независимостта на съдебната власт.
2. Отклонява искането по т. 5 като недопус-
тимо.
Съдията Румен Янков е подписал решение-
то с особено мнение.
Председател: Неделчо Беронов