Държавен вестник, бр. 32, 2024 г., стр. 9

БРОЙ  32	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  9  
ка изменителните и отменителните закони 
също са с еднократно действие за разлика от 
нормативните последици, които оставят. Ако 
съдът продължи линията, очертана в т. 1 
на Тълкувателно решение № 3 от 2020 г., 
визираната невалидност би обхванала и нор­
мативни актове. В този ред на разсъждения, 
ако отмяната на чл. 6, ал. 2 – 4 от Семейния 
кодекс е противоконституционна, то тя не би 
могла да поражда правни последици. Непри­
лагането на противоконституционната отме­
нителна разпоредба изглежда възможно само 
по един-единствен начин – чрез прилагането 
на отменената (особено мнение на съдия Г. 
Ангелов по т. 3 на Тълкувателно решение № 3 
от 2020 г.). Следователно трябва да се прави 
разлика в правния ефект на решенията на 
Конституционния съд, с които той установява 
несъответствие с Конституцията в случаите на 
изменителен и на отменителен закон, които 
са различни. Произнасянето по настоящото 
искане обаче не зависи от диаметрално проме­
неното с Тълкувателно решение № 3 от 2020 г. 
разбиране на съда относно възстановителния 
ефект на неговите решения по отношение на 
отменени закони. 
Терминът „противоконституционен“, съ­
държащ се в Конституцията, е родов. Този 
термин, поставен в конкретния контекст на 
едно конституционно производство, може да 
означава различни видове противоконститу­
ционност – както съдържателно несъответ­
ствие на законова норма или на друг акт с 
Конституцията (в административното право 
съответства на незаконосъобразен акт), така 
и липса на валидност – термин, използван 
от Конституционния съд включително при 
разглеждане на спор във връзка с прилага­
нето на чл. 88, ал. 1 от Конституцията (вж. 
Решение № 3 от 2007 г. по к.д. № 2/2007 г.). 
Невалидността от своя страна може да се 
прояви като нищожност на акта. Член 22, 
ал. 3 от Закона за Конституционен съд из­
рично предвижда обявяване на нищожност 
на актовете, постановени от некомпетентен 
орган. Това обаче не е единствената причина 
за нищожност в конституционното право. 
Такава би била налице и при липса на ясна 
воля или на задължителна форма. Подобно 
на процесуалното законодателство, което ква­
лифицира част от процесуалните нарушения 
като съществени, конституционното право­
съдие също може да констатира нарушения, 
които водят до нищожност на правни актове. 
Такъв е случаят, когато в приет на първо 
гласуване закон въобще липсват разпоредби 
относно правна уредба, каквато се предлага 
едва преди второто обсъждане и гласуване на 
закона. Вследствие на приемането на таки­
ва предложения се разширява предметният 
обхват на закона. Тези действия нарушават 
както конституционната повеля за приемане 
на законите с две гласувания (чл. 88, ал. 1 
от Конституцията), така и изискванията за 
предвидимост и качество на законодателния 
процес.
Решение на Конституционния съд, което 
констатира нищожност на отменителен закон 
или на негови разпоредби, има установите­
лен, а не правовъзстановителен ефект. Този 
ефект е двоен – при обявяване на норми на 
закон за противоречащи на Конституцията, 
макар формално те да остават част от закона, 
не се прилагат (съгласно чл. 151, ал. 2, изр. 
трето от Конституцията); при обявяване на 
противоконституционност на отменителен 
закон поради нищожност, независимо че 
отмяната е гласувана и обнародвана в „Дър­
жавен вестник“, нормите на отменения закон 
би трябвало да запазят своето юридическо 
действие. Когато отмяната на закон или на 
негови разпоредби е приета в противоречие 
с императивното изискване на чл. 88, ал. 1 
от Конституцията, това често е единственият 
начин за юридическа защита. При този из­
вод сезиращият съд би разполагал с правно 
основание да упражни своята юрисдикция, 
би трябвало да продължи производството и 
да се произнесе по предмета на делото – в 
дадения случай по исканото разрешение за 
сключване на брак.
Конституционен съдия: 
Янаки Стоилов
ОСОБЕНО МНЕНИЕ
на съдия Соня Янкулова по Определение № 3 
от 2.04.2024 г. по к.д. № 6/2024 г.
За да приеме искането за установяване на 
противоконституционност на § 1 ЗИДСК за 
недопустимо, съдът се основа на мотивите и на 
точка 3 от диспозитива на Тълкувателно реше­
ние № 3 от 2020 г. по к.д. № 5/2019 г. – липсата 
на възстановително действие на обявен за 
противоконституционен закон, който отме­
ня действащ закон, без да дава нова правна 
уредба на същите обществени отношения, 
предмет на регулиране от отменения закон, 
което според съда предпоставя и невъзмож­
ност запитващият съд да реши висящото пред 
него дело в съответствие с постановеното от 
Конституционния съд решение. Тълкуването, 
установено в точка 3 на Тълкувателно решение 
№ 3 от 2020 г., Конституционният съд дава в 
отговор на поставен пред него въпрос „При 
какви условия се проявява възстановителното 
действие на решение на Конституционния съд, 
с което се обявява за противоконституционен 
закон, изменящ или отменящ действащ?“, 
породен от приложимостта на установеното с 
Тълкувателно решение № 22 от 1995 г. по к.д. 
№ 25/1995 г., че „Когато Конституционният 
съд обяви за противоконституционен закон, с 
който се отменя или изменя действащ закон, 
последният възстановява действието си в ре­
дакцията преди отмяната или изменението от 
влизане в сила на решението на съда“.