Държавен вестник, бр. 14, 2023 г., стр. 80

СТР.  80	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  14
установи пряка причинна зависимост между 
действието на предписаните общи правила за 
поведение и вероятността от настъпване на 
реални вредоносни последици за оспорващия.
С процесното изменение на НРД в оспо-
рените му части се предвижда, считано от 
1.01.2022 г., да се утвърдят месечни стойности 
на здравноосигурителните плащания за лечеб-
ните заведения – изпълнители на болнична 
медицинска помощ, и да се определи разме-
рът на основните трудови възнаграждения на 
медицинските специалисти като фиксирана 
част от сумата, отпускана по всяка кли-
нична пътека. Това обаче не може да стане 
директно, а чрез преизчисление и допълни-
телно договаряне на конкретните размери в 
съответствие с колективния трудов договор 
в отрасъл „Здравеопазване“. Последният не 
е публикуван в регистъра на Изпълнителна 
агенция „Главна инспекция по труда“. Освен 
това се въвежда санкция за несъобразяването 
с новоустановените правила за разпределение 
по пера на средствата, отпускани по клинични 
пътеки (КП) от НЗОК, която представлява 
намаление на заплащаните от касата суми, 
въпреки изискването медицинската помощ 
да се запази в пълния є обем и качество. 
Същевременно НЗОК отказва да заплаща дей-
ности, чиято стойност надвишава месечните 
стойности, договорени с лечебните заведения 
и определени по реда на чл. 4 от ЗБНЗОК за 
2022 г. (обемът на тези дейности не може да 
бъде прогнозиран от лечебните заведения, 
поради свободата на здравноосигурените лица 
сами да избират в кое здравно заведение да 
получат болнична помощ).
Възможността съдът да упражни правомо-
щието си по чл. 190, ал. 1, предл. 2 от АПК 
(да спре действието на оспорения подзаконов 
нормативен акт) е обвързана от преценка за 
наличието на обстоятелствата по чл. 166, ал. 2 
от АПК – възможността да настъпят значи-
телни или труднопоправими вреди за оспор-
ващия, респективно за останалите адресати 
на акта. Във всеки конкретен случай съдът, 
разглеждащ искане за спиране действието 
на подзаконов нормативен акт, преценява 
дали действието му може да причини такива 
вреди на адресата, които да бъдат противо-
поставени на презумирания с чл. 190, ал. 1 
от АПК държавен и обществен интерес за 
действие на приетия подзаконов нормативен 
акт. Изискването по чл. 166, ал. 4 във връз-
ка с ал. 2 от АПК се отнася за доказване на 
възможността да настъпят значителни или 
труднопоправими вреди. В конкретния случай 
оспорените в жалбите разпоредби, от една 
страна, преразпределят средствата в бюджета 
на болницата, а от друга страна, ограничават 
възможността да се получи заплащане в пълен 
размер на извършената дейност при оказване 
на болнична медицинска помощ, ако не са 
правилно преразпределени или надвишават 
договорените лимити (нещо, върху което 
болничните заведения нямат контрол, тъй 
като в противен случай би означавало при 
достигане на лимита да отказват лечение на 
болни, явяващи се „надлимитни“ бройки). 
Поради задължението на лечебните заведения 
като изпълнители по договори да оказват 
медицинска помощ на здравноосигурени 
лица (гарантирана им от разпоредбите на 
чл. 81 и 85 от Закона за здравето) и поради 
определянето на предварителни стойности 
за осъществяване на дейността на болниците 
това би могло да доведе до ограничаване на 
тяхната дейност. Определянето на стойностите 
в рамките на бюджета на НЗОК за болнична 
помощ ще доведе до незаплащане на извър-
шени вече от лечебните заведения дейности и 
това би довело до настъпване на значителни 
имуществени вреди за тях.
Поради това, че оспорените разпоредби 
биха затруднили или отложили оказването 
на медицинска помощ, вероятно е да нас-
тъпят значителни и труднопоправими вреди 
и за пациентите, което обуславя нуждата от 
защита на обществения интерес. Следва да се 
отбележат в случая водещите мотиви на TP 
№ 5 от 8.09.2009 г. на ОСК на ВАС относно 
целите на допуснатото по силата на закон 
предварително изпълнение и допустимостта 
на неговото спиране, подчинени на принципа 
за съразмерност, а именно – „административ-
ният акт и неговото изпълнение да не засягат 
права и законни интереси в по-голяма степен 
от най-необходимото за целта, за която актът 
се издава“. В конкретния случай основателно 
жалбоподателите сочат като довод, че про-
мяната на финансирането, макар и привидно 
увеличена, а от друга страна лимитирането 
на дейността на здравните заведения, ще 
ограничи правото на пациента да се ползва 
от предпочитана от него болнична помощ 
в определено лечебно заведение. При опре-
деляне на фиксирани лимити за болниците 
последните нямат възможност да компенси-
рат по-високите разходи за възнаграждения 
с увеличаване на дейността си. Напротив, в 
оспорените разпоредби освен отказ да се запла-
тят тези разходи е предвидена и санкция при 
превишаване на определените лимити (което 
реално означава санкция при обслужване на 
повече пациенти), изразяваща се в компен-
сиране с размера на средствата, изплатени за 
работа при неблагоприятни условия, свързани 
с обявено извънредно положение, съответно 
извънредна епидемична обстановка.
В представените от жалбоподателите аргу-
менти се съдържат и направени изчисления 
и финансова обосновка на възможните зна-
чителни вреди, които ще настъпят за тях от 
прилагане на процесното изменение.