Държавен вестник, бр. 76, 2013 г., стр. 49

БРОЙ  76	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  49  
	
2.	 Всяка държава-членка осигурява на­
личието на съответните разпоредби в 
националното си законодателство или 
други мерки или в колективните трудови 
договори, които определят:
	
(а)	обстоятелствата, при които моряците 
имат право на репатриране в съот­
ветствие с алинея 1(b) и (c) на този 
Стандарт;
	
(b)	максималната продължителност на 
периодите на работа на борда на ко­
раб, след които морякът има право на 
репатриране – тези периоди трябва да 
са по-кратки от 12 месеца; и
	
(c)	 конкретните права, предоставяни от 
корабособственика във връзка с репат­
рирането, включително тези, отнасящи 
се до крайната точка на репатриране, 
начина на транспортиране, съответните 
разходи, които са за сметка на корабо­
собственика, и други мерки, които той 
предприема.
	
3.	 Всяка държава-членка забранява на 
корабособствениците да изискват от мо­
ряците да извършват авансови плащания 
за покриване на разходите по тяхното 
репатриране при започване на работа, 
както и да си възстановяват разходите по 
репатрирането от възнагражденията на 
моряците или от други техни вземания, 
освен в случаите, когато в съответствие 
с националното законодателство или 
други мерки или приложимите колек­
тивни трудови договори е установено, 
че морякът е в сериозно нарушение на 
своите трудови задължения. 
	
4.	 Националното законодателство не на­
кърнява правото на корабособственика 
да си възстанови разходите за репатри­
рането по договор с трета страна. 
	
5.	 Ако корабособственикът не е в състо­
яние да организира репатрирането или 
да поеме разходите за репатрирането 
на моряците, които имат право на ре­
патриране:
	
(а)	компетентната власт на държавата-
членка, под чието знаме плава ко­
рабът, организира репатрирането на 
съответните моряци; ако тя не успее 
да го организира, държавата, от която 
моряците трябва да бъдат репатрирани, 
или държавата, чиито граждани са те, 
може да организира репатрирането и да 
си възстанови разходите от държавата-
членка, под чието знаме плава корабът;
	
(b)	държавата-членка, под чието знаме 
плава корабът, си възстановява от кора­
бособственика направените във връзка 
с репатрирането на моряците разходи;
	
(c)	 разходите за репатрирането освен в 
случаите, предвидени от разпоредбите 
на алинея 3 на този Стандарт, не са за 
сметка на моряка. 
	
6.	 Всяка държава-членка, която е платила 
разходите за репатрирането в съответ­
ствие с този Кодекс и като отчита при­
ложимите международни нормативни 
актове, включително Международната 
конвенция за арест на кораби, 1999 г., 
може да арестува или да изиска арес­
туването на корабите на съответния 
корабособственик, докато не бъде из­
вършено възстановяване на разходите в 
съответствие с разпоредбите на алинея 
5(а) на този Стандарт.
	
7.	 Всяка държава-членка улеснява репат­
рирането на моряците, които работят 
на кораби, които посещават нейните 
пристанища или преминават през ней­
ните териториални или вътрешни води, 
както и извършването на замени на 
членовете на екипажа на борда. 
	
8.	 По-конкретно държавите-членки нямат 
право да откажат правото на репатрира­
не на никой моряк поради финансовото 
състояние на корабособственика или 
поради неспособността или нежелани­
ето на корабособственика да замени 
някой моряк.
	
9.	 Всяка държава-членка изисква от кора­
бите, които плават под нейно знаме, да 
имат в наличност и да предоставят на 
разположение на моряците екземпляр от 
прилаганото национално законодател­
ство относно репатрирането, написано 
на подходящ език. 
Ръководство В2.5 – Репатриране 
Ръководство В2.5.1 – Право на репатриране
	
1.	 Моряците трябва да имат право на 
репатриране:
	
(а)	в предвидените в алинея 1(а) на Стандарт 
А2.5 случаи: при изтичане на срока на 
предизвестие, определен в съответствие 
с клаузите на моряшкия трудов договор;
	
(b)	в предвидените в алинея 1(b) и (c) на 
Стандарт А2.5 случаи:
	
(i)	 на болест или злополука или дру­
ги здравословни причини, които 
изискват репатриране, ако здраво­
словното състояние на моряка му 
позволява да пътува;
	
(ii)	 на корабокрушение;
	
(iii)	че корабособственикът не е способен 
да продължи да изпълнява своите 
правни или договорни задължения 
като работодател на моряка поради 
несъстоятелност, продажба на ко­
раба, промяна в регистрацията на 
кораба или други подобни причини;