Държавен вестник, бр. 25, 2012 г., стр. 7

БРОЙ  25	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  7  
Амнистия, помилване и възобновяване на про-
изводството
Чл. 12. (1) При условията и по реда, пред-
видени в българското законодателство, може 
да се постанови амнистия или помилване 
във връзка с решение по чл. 2, за което се 
уведомява компетентният орган на другата 
държава членка. 
(2) Когато акт на амнистия или помилване 
е издаден в другата държава членка, той се 
изпълнява в Република България по разпо-
реждане на компетентния български съд след 
официалното му уведомяване за наличието 
на такъв акт. 
(3) По молби за възобновяване на наказа-
телното производство във връзка с решение по 
чл. 2 се произнася съответният компетентен 
орган на издаващата държава.
Разноски
Чл. 13. Разноските по признаването и из-
пълнението на решенията по чл. 2, т. 1 и 3 се 
поемат от изпълняващата държава с изключе-
ние на разноските, възникнали изключително 
на територията на издаващата държава.
Г л а в а  в т о р а
ПРИЗНАВАНЕ И ИЗПЪЛНЕНИЕ НА РЕШЕ-
НИЯ, ПОСТАНОВЕНИ В ДРУГА ДЪРЖА-
ВА – ЧЛЕНКА НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ
Условия за признаване и изпълнение
Чл. 14. (1) Решенията по чл. 2, т. 1, пос-
тановени в друга държава – членка на Евро-
пейския съюз, се признават и изпълняват на 
територията на Република България, ако се 
отнасят за деяния, които съставляват прес-
тъпления и по българското законодателство, 
независимо от елементите на състава им по 
законодателството на издаващата държава.
(2) Двойна наказуемост не се изисква за 
следните престъпления, ако в издаващата 
държава те са наказуеми с лишаване от сво-
бода за максимален размер не по-малко от 
три години или за тях се предвижда мярка, 
изискваща задържане за максимален срок не 
по-малко от три години:
1. участие в организирана престъпна група;
2. тероризъм;
3. трафик на хора;
4. сексуална експлоатация на деца и детска 
порнография;
5. незаконен трафик на наркотични и пси-
хотропни вещества;
6. незаконен трафик на оръжия, боеприпаси 
и взривни вещества;
7. корупция;
8. измама, включително такава, която за-
сяга финансовите интереси на Европейския 
съюз по смисъла на Конвенцията за защита 
на финансовите интереси на Европейските 
общности от 26 юли 1995 г.;
9. изпиране на имущество, придобито от 
престъпление;
10. подправяне на парични знаци, вклю-
чително евро;
11. компютърни престъпления и престъп-
ления, свързани с компютри;
12. престъпления против околната среда, 
включително незаконен трафик на застрашени 
животински видове и на застрашени расти-
телни видове и разновидности;
13. подпомагане на незаконно влизане и 
пребиваване;
14. убийство, тежка телесна повреда;
15. незаконна търговия с човешки органи 
и тъкани;
16. отвличане, противозаконно лишаване 
от свобода и вземане на заложници;
17. расизъм и ксенофобия;
18. организиран или въоръжен грабеж;
19. незаконен трафик на предмети на кул-
турата, включително антични предмети и 
произведения на изкуството;
20. мошеничество;
21. рекет и изнудване;
22. подправяне и пиратство на изделия;
23. подправяне на административни доку-
менти и търговия с тях;
24. подправяне на платежни средства;
25. незаконен трафик на хормонални веще-
ства и други стимулатори на растежа;
26. незаконен трафик на ядрени или радио-
активни материали;
27. трафик на противозаконно отнети пре-
возни средства;
28. изнасилване;
29. палеж;
30. престъпления под юрисдикцията на 
Международния наказателен съд;
31. незаконно отвличане на летателни 
средства или кораби;
32. саботаж.
(3) Съдът признава решение по чл. 2, т. 1, 
когато осъденото лице има местоживеене на 
територията на Република България и се е 
върнало или желае да се върне в страната.
(4) В изключителни случаи съдът може да 
признае решение по чл. 2, т. 1 и когато осъ-
деното лице има местоживеене или обичайно 
пребиваване на територията на държава член-
ка, различна от Република България, ако то 
се намира или ще се премести на територията 
на Република България, за да работи, учи 
или защото е член на семейство на законно 
пребиваващо в Република България лице.
(5) Не може да се откаже изпълнение на 
решение по чл. 2, т. 1 във връзка с данъци, 
такси, мита или валутен обмен на основание, 
че българското законодателство не предвижда 
същия вид данък или такса или не урежда по 
същия начин данъците, таксите, митата или 
валутния обмен както законодателството на 
издаващата държава.
Основания за отказ от признаване и  
изпълнение
Чл. 15. (1) Съдът може да откаже да признае 
решение по чл. 2, т. 1 и да откаже упражня-
ването на надзор върху пробационни мерки 
или алтернативни санкции, когато: