Държавен вестник, бр. 102, 2010 г., стр. 19

БРОЙ  102	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19  
ституцията, отнасяща се до магистратите. В 
чл. 133 от Конституцията е предвиден устрой­
ствен закон за организацията и дейността на 
Висшия съдебен съвет. Относно Инспектората 
към Висшия съдебен съвет в чл. 132а, ал. 10 
от Конституцията уредбата е предоставена 
изцяло на обикновения законодател. 
1.3. Според вносителите на искането за 
тълкуване мандатът е индивидуален и въз­
можност за прекратяване на един орган не 
може да стане освен с изтичането на опре­
деления срок. Конституцията обаче показва 
друго. Мандат има и колективният държавен 
орган. Виж например чл. 64, ал. 1, чл. 111, 
ал. 1, т. 1 и др. от Конституцията. Следва да 
се има предвид и връзката между двата вида 
мандат – индивидуален и мандат на органа. 
Не може да се допусне, че Конституцията 
не е имала предвид предсрочно прекратяване 
преди изтичането му на мандата на държавен 
орган. По-скоро тя намира, че въпросът е 
решен с изискванията към установяване на 
мандата и определящото значение на него­
вата съдържателна съставка спрямо време­
вата съставка. Посоченият от Конституцията 
мандат ще се промени съобразно реда за 
изменение на конституционните разпоредби. 
Това се отнася и до въвеждане на основания 
за прекратяване. Когато конституционна раз­
поредба е предоставила на текущия законо­
дател да установи мандата и да даде неговата 
уредба, тогава по правилата за създаване и 
изменение на закон ще се извърши и изме­
нение на уредбата на срока и основанията 
за прекратяване. Противното би означавало 
противоречие с принципа на разделение на 
властите и определените им компетентности 
и, по-специално, ограничаване на законо­
дателната власт вън от конституционните 
правила. Аргументът, че е уредено предсроч­
ното прекратяване само на индивидуалните 
мандати, е несъстоятелен. Изричната уредба 
на прекратяване на персоналния мандат, и 
то не във всички случаи, се налага, защото 
персоналните мандати могат да имат самос­
тоятелен живот и различна продължителност, 
вън от установения за колективния орган срок 
на осъществяване на неговите пълномощия 
и защото засягат личността и статуса на 
правния субект физическо лице – носител на 
индивидуален мандат – например народният 
представител, чийто статус е най-пълно уреден 
в Конституцията. Самият факт, че има и общи 
прекратителни основания, които извличаме 
от уредбата на отделните държавни органи, 
показва не само неизчерпването на основа­
нията с изрични норми за прекратяване на 
индивидуалните мандати, но и предполага и 
допустимост на други основания, свързани 
със съществуването и функционирането на 
колективните органи. Ограничаването, вън 
от конституционната граница на промени в 
мандата, означава да се спре законодател­
ството и отрече неговата изграждаща роля 
в отразяването на обществените процеси и 
резултатите от правното им регулиране.
Поддържа се от вносителите на искането, че 
Конституцията изисква стабилност в органите 
и институциите на държавата. Стабилност 
обаче, включително и в конституционното 
право, не означава непроменимост. Въпросът 
е за мярата и критерия. Стабилността и мо­
билността трябва да се разглеждат през при­
змата на социалните потребности и процеси 
и изискването за ефективно осъществяване 
на държавната власт в отделните сфери на 
обществените отношения. Те трябва да са 
с лице към потребностите на социалния и 
правен живот. Следователно, оправдан е „хар­
моничен компромис“ на статика и динамика, 
на стабилност и мобилност, поддържане на 
„различните равновесия“ по хоризонтала и 
вертикала на държавноправните отношения 
и той се постига чрез допускане на промяна. 
В развитието на правото и на институциите 
има два вида възможна политика – стабил­
ност и мобилност, статика и динамика. Би 
следвало да се направи компромис между 
изискването за стабилност на правната уредба, 
което гарантира сигурност в обществените 
отношения, и необходимостта от динамика 
в обществен интерес. Критерият са демо­
кратичните ценности. Това се отнася и до 
моделите и развитието на институциите и 
до устройствените положения, заложени в 
Конституцията и законите. Ефективността на 
юридическите уредби и дейности зависи от 
съответствието им с нуждите на социалния 
живот и когато общественият интерес изис­
ква – ще се извърши промяна, включително 
установяване на предсрочно прекратяване на 
мандати. Ограничението е едно – съобразя­
ване с Конституцията и реда, предвиден в 
нея. В крайна сметка до съобразяване на 
основните конституционни начала. Не може 
да се твърди, че те изключват предсрочното 
прекратяване на мандатите и че предсрочното 
прекратяване е винаги в несъответствие с 
правовия характер на държавата. Това общо 
положение на допустимост на конституцио­
носъобразно извършване на промяна добива 
особено значение в период на реформи в 
обществото, които винаги се осъществяват 
чрез правни средства – чрез механизма на 
законодателството. Организацията на съз­
дадените от Конституцията или по нейно 
разпореждане от закон органи зависи от ця­
лостната характеристика на органа, избрания 
модел на устройство и на осъществяване на 
държавните функции.
Възлагането от Конституцията на закон и 
изпълнението от този закон на изискването да 
даде определена уредба на обществени отноше­
ния несъмнено включва промени в уредбата,