Държавен вестник, бр. 41, 2017 г., стр. 19

БРОЙ  41	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  19  
Поради това съдът намира, че съдържанието 
на оспорената разпоредба на чл. 7, ал. 2, т. 4 от 
Наредба № 1 от 9 юли 2004 г. за минималните 
размери на адвокатските възнаграждения, ко­
ято предвижда размери на възнагражденията, 
поставени в зависимост единствено от вели­
чината на защитавания материален интерес, 
противоречи на разпоредбата на чл. 36, ал. 2 
от Закона за адвокатурата, чл. 56 и чл. 122 
от Конституцията на Република България, 
тъй като може да доведе до ограничения на 
конституционно гарантираната възможност 
на граждани или юридически лица да защи­
тят правата си пред съд и да получат правна 
защита и съдействие. 
С оглед допуснатите процедурни нарушения 
при приемането на нормативния акт и кон­
статираното несъответствие на разпоредбата 
на чл. 7, ал. 2, т. 4 от Наредба № 1 от 9 юли 
2004 г. за минималните размери на адвокат­
ските възнаграждения с норми от по-висок 
ранг следва да се постанови отмяната є. 
Съобразно изхода на делото и в зависимост 
от фактическата и правната му сложност в 
полза на „Банка ДСК“ – ЕАД, следва да се 
присъди юрисконсултско възнаграждение в 
размер 800 лв.
По изложените съображения и на основание 
чл. 193, ал. 1 АПК Върховният администра­
тивен съд 
Р Е Ш И :
Отменя разпоредбата на чл. 7, ал. 2, т. 4 от 
Наредба № 1 от 9 юли 2004 г. за минималните 
размери на адвокатските възнаграждения, 
приета с Наредба за изменение и допълнение 
на Наредба № 1 от 9 юли 2004 г. за минимал­
ните размери на адвокатските възнаграждения 
(ДВ, бр. 28 от 28 март 2014 г.).
Осъжда Висшия адвокатски съвет да за­
плати на „Банка ДСК“ – ЕАД, със седалище 
и адрес на управление София разноски в 
размер 800 лв.
Решението може да се обжалва в 14-дневен 
срок от съобщението пред петчленен състав 
на Върховния административен съд.
Решението подлежи на обнародване в 
„Държавен вестник“ след влизането му в сила.
Председател:
Георги Колев
3622
РЕШЕНИЕ № 5485
от 2 май 2017 г.
по административно дело № 1403 от 2017 г.
Върховният административен съд на 
Република България – петчленен състав – 
І колегия, в съдебно заседание на шести април 
две хиляди и седемнадесета година в състав: 
председател: Йордан Константинов, членове: 
Фани Найденова, Светлозара Анчева, Милена 
Златкова и Благовеста Липчева, при секретар 
Милка Ангелова и с участието на прокурора 
Искренна Величкова изслуша докладваното 
от съдията Светлозара Анчева по адм. дело 
№ 1403/2017 г.
Производството по делото е по реда на 
чл. 208 и сл. от АПК.
Образувано е по касационни жалби на 
Висшия адвокатски съвет – София, чрез 
председателя Ралица Босилкова Негенцова, 
адвокат Велислав Величков, адвокат Силвия 
Паунова, адвокат Борислав Вълчев и адвокат 
Руска Георгиева Дучева, всичките от София, 
срещу Решение № 9273 от 27.07.2016 г., поста­
новено по адм. дело № 3002/2015 г. по описа 
на Върховния административен съд, трето 
отделение.
Касационният жалбоподател Висшият 
адвокатски съвет – София, чрез председателя 
си Ралица Негенцова счита, че обжалваното 
решение е неправилно поради допуснати на­
рушения на материалния закон, съществени 
нарушения на съдопроизводствените правила 
и необоснованост – отменителни основания 
по чл. 209, т. 3 АПК. Счита, че неправилно 
съдът е приел, че липсват мотиви на подза­
коновия нормативен акт, с който е прието 
изменение на чл. 7, ал. 2, т. 4 от Наредба № 1 
от 9.07.2004 г. на Висшия адвокатски съвет за 
минималните адвокатски възнаграждения (по-
нататък в изложението на настоящото решение 
ще се използва само Наредбата). Този извод 
на съда касационният жалбоподател сочи, че 
е в противоречие с приетото в обжалваното 
решение, че Висшият адвокатски съвет е 
възложил на 15.11.2013 г. на работна група да 
изготви първоначалния проект за изменение и 
допълнение на Наредбата и на това заседание е 
обсъдено, че то се налага поради променените 
обществено-икономически условия и увели­
чението на минималната работна заплата и 
това налагало определянето на по-високи нива 
на минималните адвокатски възнаграждения. 
Относно проекта на подзаконовия нормативен 
акт се оспорва приетото от съда, че той не е 
публикуван на интернет страницата на съвета, 
тъй като обяснението е, че в този период се 
е изработвал нов сайт и затова информаци­
ята за публикуване на проекта на Наредбата 
не била налична. Твърди, че проектът е бил 
публикуван на сайта на Адвокатската колегия 
в Бургас и това не представлявало косвено 
доказателство, а пряко такова за оповестява­
не на проекта за подзаконов нормативен акт 
в интернет пространството по достъпен за 
всички начин. Друго оплакване, съдържащо 
се в касационната жалба, е относно незако­
носъобразността на подхода на съда, с който 
е излязъл извън рамките на оплакването на 
жалбоподателя, което не е срещу създаване 
на разпоредба, а е срещу нейното изменение 
и този подход е мултиплициран и от необос­
нования извод, че изменението на наредбата 
е без мотиви. В тази връзка касационният 
жалбоподател обосновава оплакване, че аргу­
ментите в обжалваното решение са насочени