Държавен вестник, бр. 57, 2006 г., стр. 23

Б Р О Й  57
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  23
Обратно, законът предвижда обезщетени-
ето при отчуждаване да се определи към един
много по-предишен момент. И това е така,
защото подробният устройствен план, опре-
делящ новото предназначение на имота, под-
лежи на обжалване, което може да се продъл-
жи неограничено време, и едва тогава планът
влиза в сила. Следователно дължимото след
влизане в сила на подробния устройствен план
обезщетение ще бъде определено според дейс-
тващи пазарни цени няколко години преди от-
чуждаването. Във всяко общество с пазарна
икономика цените се променят в течение на
времето и по този начин разпоредбата, опре-
деляща момента на обезщетението много
преди започването на отчуждаването, обрича
собственика във всички случаи на неравнос-
тойно обезщетение.
Посоченото в чл. 32, ал. 1 ЗДС изискване
отчуждаването да се предприема само при нали-
чие на влязъл в сила подробен градоустройствен
план, освен че е демагогско, само засилва юри-
дически неточно и противоконституционно оп-
ределения момент, към който ще се оценяват
имотите съгласно втората обсъждана алинея.
2. Базата, върху която ще се определя обез-
щетението при отчуждаване, е: пазарните цени
на имоти с подобни характеристики, намиращи
се в близост до отчуждавания. Този елемент,
характеризиращ обезщетението, съдържа в себе
си белезите на “пазарна цена”—подобни цени на
имоти в близост на отчуждавания, и срещу него
не би имало никаква реакция, ако понятието
“пазарна цена” не се дефинираше в §1а от допъл-
нителните разпоредби (нов) на ЗДС. Там пазар-
ната цена се обвързва с посочения размер в но-
тариалния акт, вписан в службата по вписвания,
и то само ако става дума за възмездна сделка, по
който поне едната страна е търговец. От кръга
на сделките, които ще служат за база при опре-
деляне пазарната цена на отчуждаемия имот, са
изключени (?) сделки между физически лица,
които не са търговци. Именно при тях по-често
е възможно в нотариалните актове да се отразя-
ват реалните цени на прехвърлянето.
Избраният от законодателя подход драс-
тично нарушава конституционния принцип за
равенство на гражданите пред закона—чл. 6,
ал. 2, изр. 1, и води до определяне на нерав-
ностойно обезщетение при отчуждаването,
което е и нарушение на чл. 17, ал. 5, пр. посл.
от Конституцията.
(Преди разглеждане на делото по същество
в Конституционния съд постъпи допълнение
към искането от процесуалния представител на
искателите според конституционния процес с
цел акцентиране на противоконституционност-
та на понятието “пазарни цени” в §1а, т. 2 от
допълнителните разпоредби на ЗДС. Въпреки
задълженията си по чл. 19, ал. 1 от Правилника
за организация на дейността на КС съдът не
даде възможност на искателите да отстранят
недостатъците в новото искане или да пояснят
направеното допълнение, поради което даде-
ната от Закона за държавната собственост де-
финиция на “пазарни цени” не се обсъжда в
решението. По този начин въпросът за консти-
туционността на двете атакувани разпоредби
остава едностранно и непълно проверен.)
3. Не без значение при обсъждане съответс-
твието на законовата разпоредба с Конститу-
цията са и мотивите за предприемане на зако-
нодателното изменение—противоречива съдеб-
на практика при обжалване оценката на отчуж-
дените имоти и нейното завишаване от съда (вж.
становищата по делото на МС и министъра на
регионалното развитие и благоустройството).
Излиза, че законодателят иска да дерогира
функциите на ВКС и ВАС за упражняване вър-
ховен надзор за еднаквото прилагане на зако-
на—чл. 124, чл. 125, ал. 1 от Конституцията, или
оспорва правото на обжалване за защита на
нарушени основни права—чл. 56 от Конститу-
цията, т. е. правото на гражданите да претенди-
рат по-високи оценки при принудителното от-
немане на собствеността им.
Относно чл. 32, ал. 3 ЗДС
С разпоредбата на чл. 32, ал. 3 ЗДС се въ-
вежда изключение от общото правило за “рав-
ностойното парично обезщетение” чрез пазар-
ните цени на имоти с подобна характеристика,
като се пристъпва към административно опре-
деляне на цената. При използване на тази раз-
поредба стойността на имотите става видимо и
драстично ниска. И това е така, защото законо-
дателят препраща към три подзаконови акта
на изпълнителната власт, в които оценката на
имота се извършва по административен ред, но
за случаи, в които пазарният механизъм отс-
тъпва при уреждане на други неравнопоставени
правоотношения между гражданите и държа-
вата—държавен горски фонд, държавна земе-
делска земя. По този начин механично се из-
равняват условията, при които държавата уреж-
да административните си отношения с гражда-
ните с тези правоотношения, които възникват
от задължението за равностойно обезщетяване
при отчуждаването.
За пример може да се посочи един от трите
подзаконови акта, към които препраща оспор-
ваната законова разпоредба на Правилника за
прилагане на ЗДС. Според него цена на земя в
I зона на София е 14 лв. на кв.м и с всички при-
бавени коефициенти може да достигне 25 лв. на
кв.м. Цитираните базисни цени на чл. 97, ал. 1
от Правилника за прилагане на ЗДС са актуа-
лизирани през 1998 г. Воля на изпълнителната
власт е кога ще направи следващото актуализи-
ране на цените, а тя е страна в отчуждителното
производство. Следователно налице са проти-
воречиви интереси, които автоматично изключ-
ват конституционното изискване за “равностой-
но обезщетение”.
Освен това посочените в чл. 32, ал. 3 ЗДС
предпоставки, при които може да се прилага
оценяването на отчуждените имоти, са тол-
кова конкретизирани и определяеми, че в ра-
йон, където няма вписване на сделки с недви-