Държавен вестник, бр. 35, 2024 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  35
учебни заведения държавата е изпълнила 
своите задължения по чл. 23 и чл. 53, ал. 6 
от Конституцията, а с оглед незадължителния 
характер на образованието след 16-годишна 
възраст и свободния избор на висше училище 
държавата е осигурила достатъчна възможност 
за достъп до право на стипендия. Съветът на 
ректорите на висшите училища в Република 
България изразява виждане, че понятието 
„държавните“ в оспорената норма е свърза-
но не с правото на студентите да получават 
стипендия, а със субсидирането на висшите 
учебни заведения, като стипендията е само 
една от проявните форми на субсидиране, като 
част от сложна система, регулираща отноше-
нията между държавата и висшите училища. 
Обратно, в становищата на Института за 
държавата и правото, Българския студентски 
съюз и Националното представителство на 
студентските съвети в Република България 
и в правното мнение на проф. д.ю.н. Васил 
Мръчков се приема, че разпоредбата на чл. 8, 
т. 3 ЗВО в частта „държавните“ противоречи 
на Основния закон. Институтът за държавата 
и правото поддържа, че макар наличието на 
дуалистичен подход спрямо държавните и част-
ните висши учебни заведения да е обективно 
предпоставено, такъв подход не е оправдан 
и по отношение на студентите, обучаващи 
се в съответните училища, които са субекти 
с еднакъв статус, и изтъква, че студентите в 
частните висши училища „с образованието си 
ще допринесат за общото благо също толкова, 
колкото и другите“, поради което е налице 
конституционно недопустима дискриминация. 
Виждане за дискриминационно третиране 
изразява и Българският студентски съюз. На-
ционалното представителство на студентските 
съвети в Република България подчертава 
противоречие с чл. 53, ал. 6 от Конституци-
ята по отношение не само на студентите в 
частните висши училища, но и на студентите 
в платена форма на обучение в държавните 
училища, и твърди наличие на дискриминация 
по смисъла на чл. 6, ал. 2 от Основния закон 
поради идентичните изисквания за добиване 
на образователно-квалификационна степен, 
което прави различното им третиране недо-
пустимо. Правното мнение на проф. д.ю.н. 
Васил Мръчков съдържа разгърнати аргументи 
в подкрепа на постъпилото искане. На първо 
място посочва, че държавните изисквания 
и значението на съответната образователна 
степен са еднакви, независимо от вида висше 
училище. Посочва и „двупластовия характер на 
разпоредбата на чл. 53, ал. 6 от Конституцията“, 
която задължава държавата, от една страна, 
да насърчава образованието, а от друга – да 
създава и финансира училища. Приема и че 
конкретното право на субсидиране на спо-
собните студенти също следва да бъде общо-
достъпно, като единственият конституционно 
предвиден и допустим критерий за получаване 
на стипендия е качеството „способни“. Под-
чертава и разнопосочното значение на пра-
вото на образование, определено както като 
предпоставено от множество международни 
актове, така и като национална, историческа и 
културна традиция от първостепенна важност.
От своя страна Висшият адвокатски съвет 
подкрепя тезата на омбудсмана, че съгласно 
Конституцията правото на образование е равно 
и всеобщо, но намира, че искането страда от 
пороци, водещи до неговата недопустимост в 
настоящия му вид. 
Конституционният съд, като обсъди доводи-
те в искането, оспорената разпоредба и отно-
симата правна уредба, както и постъпилите по 
делото писмени становища и правни мнения, 
за да се произнесе, взе предвид следното:
Пред съда е оспорена в частта „държав-
ните“ разпоредбата на чл. 8, т. 3 ЗВО, която 
гласи: „Държавата създава условия за свобод-
но развитие на висшето образование, както 
и условия за достъп до висше образование, 
като: […] т. 3. субсидира обучението на сту-
дентите в държавните висши училища; при 
определени условия им осигурява стипендия, 
общежития и столове“. Разпоредбата на чл. 8 
ЗВО е основна разпоредба в закона относно 
функциите на държавата в управлението на 
висшето образование, което е част от единната 
система на образованието.
Образованието е висша общочовешка и 
общоевропейска ценност от фундаментално 
значение за развитието на човека и на об-
ществото, ползваща се поради това с висока 
степен на защита. В утвърждаване на разбира-
нето за ключовото значение на образованието 
за развитието на всяко общество правото на 
образование има специално място и защита 
в редица актове на международното право, в 
частност във Всеобщата декларация за правата 
на човека от 1948 г., Конвенцията за борба срещу 
дискриминацията в областта на образованието 
от 1960 г. и Международния пакт за икономи-
чески, социални и културни права от 1966 г. 
Европейският съюз последователно подкрепя 
усилията на държавите членки за предоставяне 
на възможно най-добро образование и обучение 
на техните граждани. Неговите цели, в част-
ност в областта на висшето образование, са 
развитие на пълноценно европейско измерение, 
изградено на основата на споделени ценности, 
чиито характеризиращи черти са максимално 
високото равнище и включването. 
Изконните ценности на българския народ, 
сред които е дълбоко вкоренена почитта към 
образованието, както и развитието на ико-
номика, основана на знанието, предполагат 
образованието да се възприема не само като 
едно от основните права на човека, а и като 
стратегически национален приоритет. То има 
ключово значение за пълноценно функциони-