Държавен вестник, бр. 22, 2002 г., стр. 114

С Т Р .  114
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  22
мически ползи е станало практически сигурно, то-
гава условният актив и свързаните с него приходи
се признават балансово в съответния финансов от-
чет за периода, през който е настъпила промяната.
10.3. Банките в процеса на своята банкова дей-
ност често се ангажират с различни видове условни
задължения, които са свързани със значителни суми,
много по-големи от тези в другите предприятия.
Условните задължения, които са свързани с непред-
видими обстоятелства и събития, настъпили след
датата на баланса, могат да породят потребности
по отношение на ликвидността и платежоспособ-
ността на банката поради произтичащите от тях
възможности за потенциални загуби. Банките тряб-
ва да оповестяват следните условни задължения:
а) неотменяеми ангажименти—естеството и
размера им, тъй като те не могат да бъдат оттегле-
ни по преценка на банката, без риск да бъдат нало-
жени значителни неустойки или разходи; неотме-
няемите ангажименти са свързани със:
—споразумения за продажба и обратно изкупу-
ване на активи, които не са отчетени в баланса;
—окончателни форуърдни покупки;
—депозити “форуърд-форуърд”;
—стенд-бай кредити и неотменяеми револви-
ращи кредитни линии;
—ангажименти по сделки NIF и RUF;
б) гаранции и други подобни задължения, като
например стенд-бай акредитиви, документарни
акредитиви;
в) отменяеми ангажименти:
—разрешени, но неизползвани кредитни линии;
—разрешен, но неизползван овърдрафт;
г) условни задължения, свързани със сдел-
ки с валутни курсове, лихвени проценти и бор-
сови индекси.
Срокове на падеж на активите и пасивите
11.1. Банките трябва да анализират активите и
пасивите, като ги групират: по срок на падеж въз
основа на остатъчния срок до падежа, оригинал-
ния срок до падежа или остатъчния срок до след-
ващата дата, на която могат да бъдат променени
лихвените проценти; съвпадането или допустимо-
то разминаване на падежите и лихвените процен-
ти на активите и пасивите е от ключово значение
за управлението на една банка.
11.2. Сроковете на падежите трябва да са ед-
накви за активите и пасивите. По този начин ще се
даде възможност за анализ доколко падежите на
активите и пасивите и произтичащата от това за-
висимост на банката се покриват от други източ-
ници на ликвидност.
11.3. Групирането по падежи за отделни активи
и пасиви включва най-малко:
а) до 1 месец;
б) от 1 до 3 месеца;
в) от 3 месеца до 1 година;
г) от 1 до 5 години;
д) над 5 години.
11.4. Някои активи нямат дата на падеж по дого-
вора. При тях за срок на падеж се приема очакваната
дата, на която ще бъдат реализирани. Когато плаща-
нето е разсрочено за определено време чрез погаси-
телен план, всяко плащане се отнася за периода, за
който е договорено или се очаква да бъде получено.
Когато плащане е просрочено, размерът на цялото
вземане се представя като вземане без падеж.
11.5. Падежите могат да се изразяват чрез:
а) остатъчния период до датата на изплащане;
б) първоначалния период (договорен) до дата-
та на изплащане, за да се осигури информация за
финансирането и бизнесстратегията;
в) остатъчния период до следващата дата, на
която могат да бъдат променени лихвените про-
центи, за да се отрази откритостта на риск откъм
лихвения процент.
11.6. Анализът на активите и пасивите по оста-
тъчния период до датата на погасяване дава най-добра
база за оценка на ликвидността на една банка.
Концентрация на активи, пасиви и задбалан-
сови позиции
12.1. Всяка банка следва да представя всички
значими концентрации, отнасящи се до активите,
пасивите и задбалансовите позиции. Такава отчет-
ност трябва да се води по отношение на клиенти,
по групи отрасли и сектори и други изисквания,
свързани с прилагането на НСС 14—Отчитане по
сектори. Банката следва да отчита и размера на
нетните валутни позиции.
12.2. Банката следва да въведе отчетност, свърза-
на със значимите концентрации при разпределени-
ето на своите активи и по източника на своите паси-
ви и задбалансови позиции, тъй като това е показа-
телна информация за потенциалните рискове, свър-
зани с реализацията на активите и наличните сред-
ства на банката. Отчитането на значителните валут-
ни експозиции дава информация за риска от загуби,
свързани с промените във валутния курс.
Загуби по кредити и вземания
13.1. Всяка банка е необходимо да представя
следната информация:
а) възприетата счетоводна политика за отчи-
тане на разходите, свързани с риска от загуби по
кредити и вземания, съгласно изискванията на
международните счетоводни стандарти и на Бъл-
гарската народна банка;
б) данни за изменението на провизиите по кре-
дитите и вземанията за отчетния период; за всеки
период банките следва да поддържат информация
за разходите за загуби по кредити и вземания, за
размера на отписаните кредити и вземания, както
и за размера на кредити и вземания, които са били
отписани в предходни отчетни периоди и възста-
новени през текущия отчетен период;
в) сумата на провизиите за загуби по кредити и
вземания към датата на изготвяне на баланса.
13.2. Размерът на загубите, които са свързани с
конкретни кредити и вземания, се отчита като
разход и се намалява от отчетната стойност на
кредитите и вземанията като провизии за загуби
по кредити и вземания.
13.3. Всяка банка следва да оповести общата
сума на провизиите за загуби по кредити и взема-
ния към датата на приключване на баланса и дви-
жението на провизиите за периода. Движението
на размера на провизиите, включително отписа-
ните преди това суми, които са били възстановени
през периода, се показват поотделно.
13.4. Банката може да не начислява лихви по
кредити и вземания съгласно изискванията на Бъл-
гарската народна банка, например когато кредито-
получателят е бил в просрочие над определен пери-
од по отношение на погасяването на лихвите и/или