Държавен вестник, бр. 43, 2021 г., стр. 5

БРОЙ  43	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
Възможността на магистратите, които 
са заемали изборна длъжност във Висшия 
съдебен съвет или в Инспектората към ВСС, 
да бъдат възстановени на предишната си 
длъжност е функция от особения конститу-
ционен статус на Висшия съдебен съвет и 
на Инспектората към ВСС като гаранти за 
независимостта и отчетността в системата 
на съдебната власт. Разбирането, според 
което членовете на Висшия съдебен съвет и 
на Инспектората към ВСС окончателно са 
прекратили правоотношенията си със съот-
ветните органи на съдебната власт, в които 
са работили преди избора им, и могат да се 
върнат обратно в тях само чрез конкурс за 
външно назначение, би демотивирало най-
авторитетните представители на съдебната 
власт да кандидатстват за членове на тези 
конституционни органи. Стремежът за прив­
личане в състава на Висшия съдебен съвет 
и на Инспектората към ВСС на мотивирани 
и висококвалифицирани съдии, прокурори и 
следователи, за които работата там не би се 
възприела като ограничение на кариерното 
им развитие, стои в основата и на оспореното 
по настоящото дело разрешение. 
Конституционният съд намира, че зако-
нодателен подход, насочен към мотивиране 
на висококвалифицирани магистрати от 
органите на съдебната власт да се включат 
в управлението на съдебната система, прин-
ципно не е несъвместим с Конституцията, 
нито може дефинитивно да бъде отречен. 
Чрез попълване на състава на Висшия съ-
дебен съвет и на Инспектората към ВСС от 
средите на съдии, прокурори и следователи с 
доказани високи професионални и нравствени 
качества се гарантира ефективно осъщест-
вяване на правомощията на тези конститу-
ционни органи. Оспореното разрешение има 
своето оправдание във високите изисквания 
за избираемост спрямо членовете на Висшия 
съдебен съвет и на Инспектората към ВСС, 
натрупания значителен опит в процеса на 
практическо осъществяване на правомощията 
на тези органи и липсата на възможност за 
участие в конкурси за периода на мандата. 
Ето защо предвиждането на законови меха-
низми за привличането в състава на Висшия 
съдебен съвет и на Инспектората към ВСС 
на мотивирани и висококвалифицирани съ-
дии, прокурори и следователи е проява на 
законодателна целесъобразност и само за 
себе си не е противоконституционно. 
Свободата на парламента да уреди въп­
росите, свързани със същностните харак-
теристики на съдебната власт, обаче не е 
безгранична. Рамките, в които могат да се 
вземат по целесъобразност едни или други 
законодателни решения, са определени в 
Конституцията. Поради това при упражня-
ване на своите законодателни правомощия 
Народното събрание е ограничено в своята 
дискреционна преценка от конституцион-
ните принципи и не може да се отклонява 
от тях. В случая парламентът трябва да се 
ръководи от принципа за независимост на 
съдебната власт, така че неговото ценностно 
установяващо значение да бъде гарантирано 
и по отношение на реда и начина, по който 
членове на Висшия съдебен съвет, главният 
инспектор и членове на Инспектората към 
ВСС с изтекъл или с прекратен на основание 
подадена оставка мандат се връщат обратно 
в органите на съдебната власт.
Прочитът на разпоредбите на чл. 28, 
ал. 1, изречение първо и на чл. 50, ал. 2 
ЗСВ в оспорената им част дава основание 
да се приеме, че Висшият съдебен съвет е 
обвързан от молбата на вече бившия негов 
член, респ. на Инспектората към ВСС, за 
възстановяване на друга, равна по степен на 
заеманата, длъжност в органите на съдебната 
власт. Така на практика се отнема свобода-
та на Висшия съдебен съвет за суверенна 
преценка при упражняване на дейността по 
чл. 129, ал. 1 от Конституцията. Висшият 
съдебен съвет не може да бъде лишен от 
преценка за качествата на всеки кандидат за 
заемане на равна по степен длъжност в орган 
на съдебната власт – преместванията трябва 
да се извършват при „подбор на кандидатите 
за определена властова позиция на основата 
на техните лични качества и способности“ 
(Решение № 3 от 2018 г. по к.д. № 9/2017 г.). В 
случая предписаният от законодателя автома-
тизъм на действие на съответните колегии на 
ВСС води до нарушаване на независимостта 
на съдебната власт (Решение № 2 от 2019 г. 
по к.д. № 2/2018 г.).
Конституционният съд вече е имал възмож-
ност да посочи, че съществена гаранция за 
независимостта на съдебната власт е правото 
є сама да назначава, понижава, премества и 
освобождава от длъжност съдиите, прокуро-
рите и следователите. За тази цел е създаден 
Висшият съдебен съвет като специфичен 
съдебен орган с точно определени админи-
стративни и организационни правомощия 
(Решение № 8 от 1994 г. по к.д. № 9/1994 г.). 
Утвърждавайки принципа за независимост 
на съдебната власт, Конституционният съд 
основателно е приел, че „съдиите се назнача-
ват, повишават, преместват и освобождават 
от длъжност от Висшия съдебен съвет, без 
да е предвидена каквато и да е възможност 
за ограничаване на правомощията му в това 
отношение.“ (Решение № 3 от 1992 г. по к.д. 
№ 30/1991 г.). Това разбиране е потвърдено 
и в по-новата практика на съда, според ко-
ято Висшият съдебен съвет е създаден, за 
да осъществява самостоятелно кадровата 
политика в съдебната власт (Решение № 9 
от 2014 г. по к.д. № 3/2014 г.).