Държавен вестник, бр. 23, 2026 г., стр. 36

СТР.  36	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  23
адвокатски хонорар, поради което е налице 
съществено нарушение на съдопроизводстве­
ните правила и необоснованост, представля­
ващи отменителни основания по чл. 209, т. 3 
във връзка с чл. 236 АПК. Според частния 
жалбоподател присъденото възнаграждение 
е в размер, 58 пъти по-висок от нормативно 
определения такъв по чл. 8, ал. 3 от Наредба 
№ 1 от 9.07.2004 г. за възнаграждения за ад­
вокатска работа, който е 1000 лв. Сочи се, че 
делото не е с фактическа сложност, както и 
не е налице и правна сложност, поради което 
присъдените разноски в размер 58 674,90 лв. 
са необосновано и неоснователно прекомерни, 
без да са налице каквито и да е обстоятелства, 
които да обосноват присъждането на такива 
разноски. Налице е позоваване на решение 
по дело С-438/22 на СЕС, според което всяко 
определяне на разноските съобразно факти­
ческата и правна сложност трябва да отчита 
реалния обем на правната работа, което в 
разглеждания случай не е надлежно извър­
шено. Иска се отмяна на обжалваното опре­
деление, като разноските бъдат намалени до 
размер, който е обоснован с оглед правната и 
фактическа сложност на делото, и отговарят 
на действителния размер на процесуалната 
активност на жалбоподателя по делото. В съ­
дебно заседание частната жалба се поддържа 
от адв. М. Пандов.
Ответникът по частната жалба „Варнафар­
ма – М“ ООД, чрез адв. Д. Павлова, оспорва 
частната жалба на БФС в подробно изложени 
аргументи в писмения си отговор.
Ответникът по частната жалба НЗОК, чрез 
юриск. К. Обрешков, в писмен отговор изцяло 
подкрепя частната жалба на БФС.
Представителят на Върховната касацион­
на прокуратура в съдебно заседание, както 
и в представено писмено заключение, счита 
касационните жалби и частната жалба за 
неоснователни, а решението на тричленния 
съдебен състав на ВАС за правилно и зако­
носъобразно.
Върховният административен съд, пет­
членен състав на първа колегия, счита, че 
касационните жалби и частната жалба са 
подадени от надлежни страни и в сроковете 
по чл. 211, ал. 1, респ. по чл. 230 АПК, и 
са процесуално допустими, а разгледани по 
същество, касационните жалби са неосновател­
ни, а частната жалба е частично основателна 
поради следните съображения:
По допустимостта на жалбата на „Варна­
фарма – М“ ООД първоинстанционният съд 
е приел, че същата е процесуално допустима 
като подадена от надлежна страна и срещу 
подлежащ на съдебно оспорване подзаконов 
нормативен акт, позовавайки се на чл. 186, 
ал. 1 АПК. Посочено е, че жалбоподателят 
притежава лицензии № Н-2247/12.02.2014 г. и 
№ Н-2249/12.02.2014 г. за търговия на дребно и 
съхраняване на лекарствени продукти, съдър­
жащи наркотични вещества от приложения 
№ 2 и 3 към чл. 3, т. 2 и 3 от Наредбата за реда 
на класифициране на растенията и веществата 
като наркотични, поради което неговите права 
и законни интереси могат да бъдат засегнати 
при прилагането на обжалвания нормативен 
административен акт, който определя усло­
вията и реда за сключване на индивидуални 
договори за отпускане и заплащане на лекар­
ствени продукти по чл. 262, ал. 6, т. 1 ЗЛПХМ 
на медицински изделия и на диетични храни 
за специални медицински цели.
В обжалваното решение е прието, че за 
жалбоподателя не е отпаднал правният му 
интерес от обжалването, тъй като актът е 
отменен, като е налице позоваване на реше­
ние от 24.11.2022 г. по дело С-289/21 на СЕС, 
което отрича практиката за прекратяване на 
производството по делото, ако оспорените 
разпоредби на подзаконов нормативен акт 
са отменени или изменени. Съдът е цити­
рал т. 46 от същото решение, която допуска 
възможността за оспорването на национална 
разпоредба по съдебен ред да има за цел пре­
махване и на правните последици, които са 
породени от прилагането на тази разпоредба 
и които увреждат жалбоподателя. Според 
съда в подобна хипотеза сама по себе си 
отмяната с последваща норма на посочената 
разпоредба не би довела до отпадане на тези 
вече настъпили последици и прилагането на 
подобно положение на национална процесу­
ална разпоредба, по силата на която се пре­
кратява производството, тъй като е отпаднал 
предметът на оспорване, би могло да лиши 
жалбоподателя от ефективна съдебна защита. 
В този смисъл в обжалваното решение се сочи 
и практиката на Върховния административен 
съд по адм. дело № 9952/2022 г., петчленен 
състав, според което доколкото обаче по­
настоящем е налице постановено решение 
по дело С-289/21, същото съдът е приел, че 
следва да бъде съобразено.
По основателността на жалбата съдът е 
приел, че оспорените Условия се издават по 
силата на законова делегация на основание 
чл. 45, ал. 17 ЗЗО и според материята, която 
урежда, следва да бъдат отнесени към нор­
мативните административни актове – чл. 75, 
ал. 1 АПК, като съдът в тази връзка е цитирал 
решение по адм. дело № 14791/2013 г. на ВАС, 
петчленен състав.
В обжалваното решение е прието, че не е 
спазен редът за приемане на оспорения акт, 
който е относим към подзаконовите норматив­
ни актове. Налице е позоваване в решението 
на § 5 от ПЗР на ЗНА, доколкото друго не 
следва от този закон, той се прилага за всички