Държавен вестник, бр. 65, 2023 г., стр. 21

БРОЙ  65	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  21  
са въплътени принципите на разделение на 
властите (чл. 8) и на независимост на съдеб-
ната власт (чл. 117, ал. 2); конституционните 
гаранции за утвърждаване на независимостта 
на съдебната система включват статус на не-
сменяемост и имунитет на съдиите, както и 
самоуправление, което се осъществява чрез 
Висш съдебен съвет, притежаващ значителни 
правомощия; прочитът в тяхната пряка връзка 
на разпоредбите на ал. 1, изр. 1, на ал. 3 и 
на ал. 4, изр. 1 на чл. 130 от Конституцията, 
при отсъствие на разпоредба, предвиждаща 
мандат на самата институция Висш съдебен 
съвет, налага еднозначен извод, че консти-
туционно предвидената институция Висш 
съдебен съвет е постоянно действащ орган, 
който няма мандат и има „един състав“, ос-
нован на квотен принцип (Решение № 1 от 
2004 г. по к.д. № 1/2004 г.; Решение № 16 от 
1999 г. по к.д. № 10/1999 г.) и състоящ се от 25 
членове, 11 от които се избират от Народно-
то събрание и 11 – от органите на съдебната 
власт; осъществяването на правомощията на 
ВСС предполага едновременното участие на 
неговите членове от всяка от двете квоти, 
конституирани съответно от представителното 
учреждение и от съдебната власт (чл. 130а, 
ал. 2, 3 и 4) като елемент на механизма за 
взаимна регулация между отделните власти. 
Вторият тълкувателен въпрос не може да 
има друг отговор, освен че ВСС не може да 
функционира в състав, включващ членове 
само от една от двете квоти. Тази позиция 
Конституционният съд е изразил още в Ре-
шение № 1 от 1999 г. по к.д. № 34/1998 г.:  
„… мандатът на съдебната и парламентарната 
квота във ВСС не може да започва и изтича в 
различни моменти. Това е така, защото ВСС 
е по предназначение един постоянно функци-
ониращ орган. Ако отделните квоти не са с 
еднаква продължителност на мандата, същият 
не би могъл да функционира, докато не бъдат 
избрани новите членове, образуващи квотата, 
чийто мандат е изтекъл“. Изложеното налага 
извод за невъзможност да бъде конституиран 
състав на ВСС без една от двете квоти. При 
невъзможност ВСС да бъде конституиран само 
с членове, избрани от едната квота, въпросът 
за „минималните изисквания за кворум“ е 
ирелевантен.
По тези съображения Съдът установява, 
че не е налице правен интерес от исканото 
тълкуване във връзка с втория поставен от 
главния прокурор тълкувателен въпрос, тъй 
като не съществува неяснота на правната 
уредба или спор относно нейното прилагане. 
Съдът приема, че настоящото искане следва 
да бъде отклонено и по отношение на втория 
тълкувателен въпрос.
Третият тълкувателен въпрос в искането 
на главния прокурор гласи: „Конституци-
онно допустимо ли е Висш съдебен съвет с 
изтекъл мандат по чл. 130, ал. 4, изр. 1 от 
Конституцията на Република България да 
взема решения, включително по отношение 
на председателите на Върховния касационен 
съд, на Върховния административен съд и на 
главния прокурор, както и на всички други 
административни ръководители в органите 
на съдебната власт?“. 
Съдът установява, че макар да е текстово 
обособен, по смисъл и съдържание той се 
вписва в първия въпрос в разглежданото ис-
кане на главния прокурор и целеното с него 
изясняване дали когато мандатът на избор-
ните членове на ВСС е изтекъл, той може да 
упражнява всички свои правомощия, което 
включва и посочените във въпроса правомо-
щия относно избирането на главен прокурор 
или на председател на Върховния касационен 
съд или на Върховния административен съд. 
Поради това към третия въпрос са приложими 
съображенията, изложени вече по отношение 
на първия въпрос: не е възможно да същест-
вува „Висш съдебен съвет с изтекъл мандат“ 
(какъвто е използваният в третия въпрос 
израз), тъй като органът Висш съдебен съвет 
не е мандатен орган; изтичането на мандата 
на членовете му не прекратява неговото функ-
циониране като орган, специално създаден, за 
да осъществява кадровото обезпечаване и да 
гарантира независимостта на самостоятелната 
съдебна власт (Решение № 10 от 2011 г. по к.д. 
№ 6/2011 г.), и не препятства осъществяването 
на правомощията му в цялост. 
По изложените съображения Съдът приема, 
че настоящото искане следва да бъде откло-
нено и по отношение на третия тълкувателен 
въпрос.
ІІ. Относно искането на тричленен състав 
на Върховния административен съд
По въпроса дали искането е направено 
от субект, който е оправомощен да сезира 
Конституционния съд по смисъла на чл. 150, 
ал. 1, изречение първо от Конституцията, при 
гласуване не се постигна изискуемото съгласно 
чл. 151, ал. 1 от Конституцията и чл. 15, ал. 2 
ЗКС мнозинство от гласовете на повече от 
половината от всички съдии, поради което 
искането следва да бъде отклонено.
Според съдиите Мариана Карагьозова-Фин-
кова, Таня Райковска, Надежда Джелепова, 
Янаки Стоилов и Соня Янкулова искането на 
тричленен състав на Върховния администра-
тивен съд за тълкуване на чл. 130 от Кон-
ституцията е недопустимо поради отсъствие 
на легитимиран субект по чл. 150, ал. 1 от 
Конституцията.