Държавен вестник, бр. 43, 2003 г., стр. 8

С Т Р .  8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  43
Четирите най-важни закона, одобрени от
парламента, които влизат в сила в края на 90-те
години, са:
Закон за здравното осигуряване;
Закон за лечебните заведения;
Закон за съсловните организации на лека-
рите и стоматолозите;
Закон за лекарствата и аптеките в хуманна-
та медицина.
През пролетта на 1999 г. се създава Нацио-
налната здравноосигурителна каса с 28 район-
ни поделения. Събирането на здравноосигури-
телните вноските започва на 1 юли 1999 г. (4,8 %
за сметка на работодателите и 1,2 % за сметка
на осигурените лица).
Събитията след юли 2000 г.:
Основно събитие след 2000 г. е въвеждането
на институцията семеен общопрактикуващ ле-
кар и трансформирането на съществуващите
дотогава заведения за болнична и извънболнич-
на помощ в многопрофилни или специализира-
ни болници за активно лечение, диагностично-
консултативни центрове и др.
Броят пациенти, записващи се в списъка на
всеки общопрактикуващ лекар, е от 800 до 3000
души. В случай на повече от 1500 пациенти ле-
карят е длъжен да назначи на пълен щат меди-
цинска сестра.
Всеки има право на свободен избор на семе-
ен лекар.
Въведена е “gate-keeper система”.
Общопрактикуващите лекари, специалисти-
те и диагностично-консултативните центрове
сключват договори с районните здравноосигу-
рителни каси, основани на Националния  рам-
ков договор.
Заплащането на семейните лекари е “на гла-
ва”, докато на специалистите се заплаща на
посещение.
От 1 юли 2000 г. до края на 2000 г. болниците
се регистрираха като дружества по Търговския
закон. След 1 юли 2001 г. болниците сключват
договори с районните здравноосигурителни каси.
Системата на акредитация на лечебните за-
ведения (болници, диагностично-консултативни
центрове и др.) се въвежда през 2001 г. Разработ-
ва се и се приема съответната методика и са
обучени специалистите по акредитация. Понас-
тоящем процесът на акредитация е в ход. Необ-
ходимо е да се отбележи, че предстои промяна в
методиката и критериите за акредитация.
Тези основни промени в системата на здра-
веопазването извикват спешна необходимост от
развиване на съответните знания и умения. Пре-
ходът от чисто административна структура към
управленски процес изисква конкретно обуче-
ние и умения.  Един от основните въпроси на
реформата е квалификацията на специалисти-
те и управленския персонал. Този въпрос е свър-
зан пряко с качеството на медицинските услу-
ги. Методиката на акредитация също съдържа
оценка на квалификацията на персонала. Пред
директорите на болници се поставя изискване-
то да придобият знания по управление.
Голямата потребност от продължително
обучение по управление подчертава и значени-
ето на този проект.
2.2. Предварителни дейности
Радикалните промени и нововъведения в ме-
дицинската система и във финансирането є
изискват съответно обучение на индивидуал-
ните участници в новата организация и по-спе-
циално във връзка с управленските и админис-
тративните задачи, произтичащи от тези про-
мени, както и предоставянето на ясна инфор-
мация на населението.
Няколко свързани с обучението инициативи
вече са приложени в рамките на Програма ФАР
на Европейския съюз. Тези проекти обхванаха
общопрактикуващите лекари, 28-те директори
на регионалните центрове по здравеопазване, 28-
те директори на регионалните центрове за спешна
помощ, директорите на закритите поликлини-
ки, 28-те директори на регионалните ХЕИ,  глав-
ните административни ръководители от Нацио-
налната здравноосигурителна каса и др.
На 30 юни 2000 г. завърши изпълнението на
шестмесечния проект “Основи на болничното
управление”, финансиран от испанското прави-
телство. Проектът беше предназначен за ди-
ректори и главни сестри (730 участници). Учас-
тващите обучаеми бяха българи. Преподавател-
ските и техническите материали за курсовете
за обучение бяха публикувани в България и са
на разположение в Националния център по здра-
веопазване в София. Този проект беше допъл-
нен с програма по “болнично управление” и
“болнично счетоводство”.
3. Конкретна и обща цел на проекта—
подходи
Предвид факта, че болничната реформа вле-
зе напълно в сила на 1 юли 2001 г., появи се
необходимост от провеждане на обучение и
техническа подготовка на директорите на бол-
ници, медицинските сестри и лицата, взимащи
решения, с цел да се справят с дълбоките про-
мени, и по-специално в районите, които не бяха
обхванати от испанската програма.
3.1. Насоченост на проекта
Проектът цели да подкрепи реформата в
болничния сектор, и по-специално управленс-
ките промени в сектора.
3.2. Обща цел
Следвайки посочената конкретна цел, про-
ектът си поставя тройната обща цел:
да създаде и утвърди нова култура на бол-
нично управление;
да подпомогне прехода от формално бюрокра-
тичен подход към модерно болнично управление;
да въведе управление на процеси.
Главните предпоставки за формулиране на
посочената обща цел са следните:
Министерството на здравеопазването е за-
интересувано и ще подкрепи създаването на
основна група български обучаващи, които ще
проведат модулите за обучение, предвидени за
разработка (виж 3.3.2 по-долу);