Държавен вестник, бр. 78, 2015 г., стр. 5

БРОЙ  78	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  5  
съгласие от страна на Народното събрание 
съгласно чл. 84, т. 9 от Конституцията, спо-
ред министъра на финансите не отговаря на 
действителното положение – то е дадено с 
Решение на Народното събрание от 19 ноем-
ври 2014 г., с чл. 68, изр. второ от Закона за 
държавния бюджет на Република България 
за 2014 г., с чл. 69 от Закона за държавния 
бюджет на Република България за 2015 г. Още 
повече, липсата му е без правно значение за 
ратификационния закон. 
Конституционният съд, след като обсъди 
доводите, изложени в искането и в постъпи-
лите по делото писмени становища, за да се 
произнесе, взе предвид следното:
І. Относно правото на народните предста-
вители да правят предложения между първо 
и второ гласуване на законопроект
Законодателният процес съдържа импера-
тивното правило (чл. 88, ал. 1 от Конституци-
ята), че обсъждането и приемането на всеки 
представен законопроект се извършва на две 
гласувания. Обикновено те се определят като 
„решаващи фази“ за превръщането на законо-
проекта в закон (Решение № 28 от 1998 г. по 
к.д. № 26 от 1998 г.; Решение № 8 от 2010 г. 
по к.д. № 2 от 2010 г. и др.). От своя страна, 
специално наличието на изискване за второ 
гласуване предопределя и извода, че между 
двете гласувания по всеки законопроект, който 
вече е приет „в цялост и по принцип“, Кон-
ституцията е гарантирала правото на всеки 
народен представител да прави предложения 
за неговото изменение и допълнение. Същото 
се отнася и за ратификационните закони, за-
щото те също са закони, макар и с по-особено 
съдържание. Не е възможно по законопроект 
за ратификация на международен договор 
текстът на договора да бъде изменян чрез 
гласуване на предложение на второ четене. 
Правилото има своето основание предвид на-
чина, по който се сключват международните 
договори и тяхното действие. Забраната засяга 
единствено предложенията относно текста на 
международния договор, не и законопроекта 
за неговата ратификация. При това не става 
въпрос само за предложения за промени от 
технически характер, станало впрочем и при 
приемането на атакувания закон, както се 
вижда от стенографските протоколи от засе-
данието на 43-то Народно събрание, проведено 
на 25 февруари 2015 г. Могат да се правят и 
други предложения за изменение и допълне-
ние. Примерите са различни. По-специално 
няма пречка, когато международният дого-
вор допуска да се правят резерви към него, 
предложеният текст на законопроекта да бъде 
променян или допълван. Парламентарната 
практика у нас познава не един случай, в който 
след приемането на закон за ратификация на 
международен договор Народното събрание 
е гласувало и закон за неговото изменение, 
което се отнася до резервата. По аргумент на 
по-силното основание няма причина това да 
не може да стане и в хода на обсъждането 
на законопроект за ратификация на между-
народен договор по предложение на народен 
представител. Единственото, което трябва да 
се съобразява, когато се правят предложения 
за изменение и допълнение, е, че те не трябва 
да засягат текста на международния договор. 
Правото на народен представител да 
прави предложение за изменение и допъл-
нение на законопроект между първото и 
второто гласуване на законопроект, както 
отбелязва Решение № 8 от 2010 г. по к.д. 
№ 2 от 2010 г., обаче е ограничено от самата 
логика на законодателния процес. След като 
всяко гласуване само по себе си е решаваща 
фаза за приемането на даден законопроект, 
между тях следователно се оформя такъв 
тип връзка, която изключва възможността 
в хода на второто гласуване да се обсъждат 
и правят предложения, които противоречат 
на принципите и обхвата на приетия на 
първо гласуване законопроект. С други думи 
предложението за изменение и допълнение, 
което може да направи народен представител, 
трябва да бъде съобразено с етапа, в който се 
намира законодателният процес, дали става 
въпрос за първо или за второ гласуване. В 
конкретния случай и трите предложения (две 
от тях, както се вижда от стенографските 
протоколи от заседанието на 43-то Народно 
събрание, проведено на 25 февруари 2015 г., 
са били направени в пленарната зала след 
приемането на законопроекта на първо гла-
суване, съответно преди и след приемането 
на решение за второ гласуване в рамките на 
същото заседание, а третото е депозирано 
писмено в парламентарното деловодство 
между първото и второто гласуване) имат за 
предмет въпрос, който е от принципен харак-
тер, доколкото засягат основни параметри и 
предмета на ратификационния законопроект 
и които следва да се разрешат с първото му 
гласуване. Ето защо твърдението, че в конкрет-
ния случай народни представители са били 
лишени от правото си да правят предложения 
за изменение и допълнение при приемането 
на атакувания закон за ратификация, не е 
основателно. Приемането на законопроекта 
за ратификация на първо гласуване „в цялост 
и по принцип“ е изключило възможността 
неговите основополагащи елементи да бъ-
дат предмет на предложения за изменение 
и допълнение в рамките на процедурата по 
второто гласуване на законопроекта.
ІІ. Относно момента, в който може да се 
вземе решение за обсъждане и приемане на 
закон с две гласувания на едно заседание
Член 88, ал. 1 от Конституцията допуска 
обсъждането и приемането на закон по из-
ключение да се извърши с две гласувания в 
рамките на едно и също заседание. От своя 
страна, чл. 77, ал. 1 ПОДНС обвързва тази