Държавен вестник, бр. 93, 2022 г., стр. 11

БРОЙ  93	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  11  
несъл за постигане на конституционно значима 
цел – определяне на обхвата на правомощието 
на главния прокурор по отношение надзора 
за законност. Този отговор няма как да се 
постигне с цитиране на тълковни речници, 
което е полезно за разкриване на смисъла 
на правните термини, но установяването на 
съдържанието на правните понятия само за-
почва, а не се изчерпва с такива позовавания. 
Поставеният в тълкувателното искане въпрос 
безспорно има теоретично значение, но това 
не го превръща в самоцелен доктринерен 
спор. Изправени сме пред типичен случай 
на проблем, който има едновременно голямо 
теоретично и практическо значение – както 
за гарантиране на правата на субектите, така 
и за законосъобразното упражняване на дър-
жавната власт в правовата държава.
Вносителят на искането е изразил своето 
мнение по питането или поне такова може 
да се извлече от мотивите, които съдържат 
редица примери за възложени проверки от 
главния прокурор. Това, че вносителят из-
ползва фрази в условно наклонение, показва 
дискусионността на проблема, но не е пречка 
да се установи становището му по поставения 
въпрос. Проблем е, че той като че ли очаква 
Конституционният съд да направи преценка на 
практиката на прокуратурата от гледна точка 
на Конституцията, но такова правомощие  
Съдът няма. Обратната връзка обаче е нали-
це – с оглед на тълкуването на конституци-
онната уредба следва да се прецени съответ-
ствието на закона с нея. Отделно съдилищата, 
но само дотолкова, доколкото упражняват 
контрол върху съответните актове на проку-
ратурата, са тези, които оказват влияние върху 
практиката по прилагането на чл. 126, ал. 2 
във връзка с чл. 127, т. 5 от Конституцията.
Измежду мотивите за отклоняване на иска-
нето за тълкуване се отбелязва, че Министер-
ският съвет не сочи различно и противоречиво 
тълкуване от държавни органи на обсъжданите 
конституционни разпоредби. Дори практиката 
на прокуратурата в осъществяване на това 
є правомощие да е последователна, не е из-
ключено тя да е неправилна, защото самото 
възлагане на проверки не подлежи на съдебен 
контрол. Съдът, включително конституцион-
ният, следва да отчита, че върху прилагането 
на правните норми влияние оказват редица 
фактори, сред които дълго формирани про-
фесионални стереотипи. Може да се окаже, 
че институционалната памет продължава да 
възпроизвежда в днешно време практика, 
близка до общия надзор, макар той да е 
изоставен от конституционния законодател. 
Влиянието на такива фактори върху разбира-
нето на конституционните институти, какъвто 
е този за надзора за законност, изисква от 
Конституционния съд да преодолее твърде 
формалистичния подход при преценката за 
допустимост на настоящото тълкувателно 
питане. Смятам, че по аналогия с тълкува-
телните решения на върховните съдилища той 
може да използва задължителното тълкуване 
на Конституцията, за да преустанови такава 
практика.
Разбира се, Съдът, включително конститу-
ционният, не е ограничен в избора на начините 
(способите) за тълкуване, за да разкрие точния 
смисъл и обхват на тълкуваните разпоредби. 
В повечето случаи на неяснота се налага 
използване на няколко начина на тълкуване, 
като в дадения случай такива са езиковото, 
системното и историческото тълкуване. За 
установяване на точния обхват на разпоред-
бите те се тълкуват буквално, разширително 
или стеснително. Вносителят твърди, че 
прокуратурата тълкува разширително свое 
правомощие, от което в мотивите на Опре-
делението се прави извод, че той претендира 
за стеснително тълкуване на чл. 127, т. 5 от 
Конституцията. Отговорът на този въпрос 
зависи от определянето на конституционния 
термин „незаконосъобразен акт“. Това обаче 
е проблем по съществото на отправеното 
искане, особено във втората му част.
Конституционният съд може да се връща 
към преценката за допустимост на искането 
във всяка фаза на конституционното произ-
водство, но отклоняването на искането за 
тълкуване по съображения за недопустимост 
още в началото на разглеждане на делото 
прегражда необратимо пътя за абстрактно 
тълкуване на поставения въпрос.
И накрая, ако Съдът смята, че искането 
не отговаря на определени изисквания, той 
или докладчикът може да поиска отстра-
няване на недостатъците в хода на цялото 
конституционно производство (чл. 19, ал. 3 от 
Правилника за организацията на дейността 
на Конституционния съд). Съдът не е поискал 
от вносителя да уточни становището си и да 
конкретизира зададения въпрос, за да уточни 
какво разбира под различни сфери на упра-
вление (тези, които се отнасят до държавни 
органи, чрез които се осъществява държавната 
власт, или до всички субекти, върху които се 
разпростира държавното управление) и адми-
нистративни нива (вероятно се имат предвид 
органи на държавната и местната власт, 
създадени в съответствие с административ-
но-териториалната структура на държавата). 
В случая преди Съдът да използва това си 
правомощие, прекратяването на делото в 
тази му част е недостатъчно обосновано, а 
най-малкото – преждевременно.
Конституционен съдия:  
Янаки Стоилов
7356