Държавен вестник, бр. 67, 2024 г., стр. 162

СТР.  162	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  67
легитимност от наличие на конституционно 
основание, оправдаващо съществуването му. 
Прокурорът, разследващ главния прокурор, 
чиято уредба е предмет на решението по к.д. 
№ 10/2023 г., от друга страна, е предвиден да 
осъществява правомощията си в рамките на 
структурата на прокуратурата и черпи леги­
тимност от нейния конституционен статус, 
доколкото установяването му като орган на 
съдебната власт е основано на възлагане по 
смисъла на чл. 133 от Конституцията. Как­
то всеки друг прокурор, той е обвързан от 
конституционния императив на чл. 127 от 
Конституцията, реализирайки правомощията 
си да осъществява нейната конституционна 
задача да следи за спазване на законността, 
но само чрез изрично предвидените спосо­
би (т. 1 – 3), като същевременно съблюдава 
конституционните граници на дейността на 
прокуратурата (Тълкувателно решение № 8 
от 2005 г. по к.д. № 7/2005 г.).
III. По отношение на оспорените разпоредби 
на чл. 33, ал. 3 и чл. 173, ал. 11 и 12 ЗСВ и 
§ 31, ал. 2 ПЗР на ЗИДНПК 
Посочените разпоредби се отнасят до реда, 
по който пленумът на ВСС приема решения, 
с които предлага на президента назначава­
не и освобождаване на главния прокурор и 
председателите на ВКС и ВАС, както и прек­
ратява мандата на изборен член на Висшия 
съдебен съвет при условията на чл. 130, ал. 8 
от Конституцията. 
Оспорената уредба предвижда, че по от­
ношение на главния прокурор тези решения 
се приемат с мнозинство, не по-малко от 
тринадесет гласа, а по отношение на пред­
седателя на ВКС и председателя на ВАС с 
мнозинство, не по-малко от седемнадесет 
гласа, като същото мнозинство се изисква 
и за приемане на решение за прекратяване 
на мандата на изборен член на ВСС. Според 
чл. 173, ал. 12 ЗСВ, когато при първото гласу­
ване в процедурата по избор на главен проку­
рор, респективно на председател на ВКС или 
на ВАС, никой от кандидатите не е получил 
тринадесет, съответно седемнадесет гласа, 
изборът продължава за двамата кандидати, 
получили най-много гласове. Разпоредбата 
на § 31, ал. 2 ПЗР на ЗИДНПК предвижда, 
че неприключилите производства по чл. 30, 
ал. 2, т. 2 и 6 ЗСВ (за прекратяване на ман­
дата на изборен член на ВСС, респективно за 
отправяне на предложение до президента за 
назначаване и освобождаване на председате­
лите на върховните съдилища и на главния 
прокурор) се довършват при условията и реда 
на новия закон, според който по отношение на 
главния прокурор мнозинството за приемане 
на решение от пленума на ВСС е тринадесет, 
а не седемнадесет гласа.
Във връзка с предмета на упражнявания от 
Съда контрол за конституционност по отноше­
ние на посочената законова уредба следва да се 
има предвид, че разпоредбата на чл. 33, ал. 3 
ЗСВ формално е оспорена в нейната цялост, 
а не само в частта, отнасяща се до приемане 
на решение за предложение до президента 
за назначаване и освобождаване на главния 
прокурор. Доколкото обаче вносителят се по­
зовава на нейната противоконституционност 
конкретно относно различния ред за избор и 
освобождаване на „тримата големи“ в съдеб­
ната власт, поддържайки, че е „дискримина­
ционно“ „единствено за главния прокурор от 
тримата висши магистрати да се предвижда 
по-малко мнозинство както за избора, така 
и за освобождаването от длъжност“, следва 
да се приеме, че предмет на конституционен 
контрол в настоящото производство е само 
първото изречение на чл. 33, ал. 3 ЗСВ, но не 
и второто и третото, които уреждат общата 
хипотеза на вземане на решения от пленума 
на ВСС с мнозинство повече от половината 
от присъстващите членове, както и явния 
начин на гласуване, за които не се твърди да 
противоречат на Основния закон.
Според вносителя предвиденото в закона 
различно мнозинство, с което се приемат 
решения за предложение до президента за 
назначаване и освобождаване на главния 
прокурор, респективно на председателите на 
ВКС и ВАС, обуславя „неравно третиране“, 
нарушаващо принципа на правовата държава 
по чл. 4, ал. 1 от Конституцията. Поддържа 
се, че „законодателното решение позволява 
избирането и освобождаването на главния 
прокурор да се извърши без участие на чле­
новете на ВСС от прокурорската квота, което 
е напълно дискриминационно“. По отношение 
на оспорената разпоредба на § 31, ал. 2 ПЗР 
на ЗИДНПК се изтъква, че същата позволява 
избран с квалифицирано мнозинство гла­
вен прокурор да бъде освободен с по-малко 
мнозинство, с което се нарушава принципът 
на материалната справедливост като „базов 
елемент на правовата държава“.
Постъпилите по делото становища и прав­
ни мнения по искането за установяване на 
противоконституционност на оспорените 
разпоредби на чл. 33, ал. 3 и чл. 173, ал. 11 и 
12 ЗСВ и § 31, ал. 2 ПЗР на ЗИДНПК могат 
да бъдат обособени в две групи.
Президентът, Министерският съвет, минис­
търът на правосъдието, Висшият адвокатски 
съвет, Българската асоциация за европейско 
право и проф. д.ю.н. Васил Мръчков нами­
рат искането за неоснователно, а Фондация 
„Антикорупционен фонд“ излага становище за 
противоконституционност само на § 31, ал. 2 
ПЗР на ЗИДНПК. Поддържат, че промяната 
на мнозинството, необходимо за вземане на 
решения за предложение за назначаване и 
освобождаване на главния прокурор от ВСС,