Държавен вестник, бр. 41, 2021 г., стр. 6

СТР.  6	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  41
неговото място в структурата на единната 
прокуратура, а в предварителната оценка на 
въздействието към законопроекта изрично 
се подчертава, че той „е извън структурата 
на ПРБ“.
На практика законодателят е поставил 
прокурора по разследването срещу главния 
прокурор или негов заместник, създавайки 
го като едноличен и самостоятелен орган, на 
един ред с главния прокурор в структурата 
на прокуратурата. Предвиденият в закона 
специален ред за неговото избиране (чл. 30, 
ал. 2, т. 21 ЗСВ), който стои по-близо до 
реда за избиране на главния прокурор, оп-
ределянето на мандат, в който този орган на 
публичната власт да осъществява правомо-
щията си (чл. 173а ЗСВ), както и възлагането 
на самостоятелни функции на прокурора по 
разследването срещу главния прокурор или 
негов заместник, също свидетелстват за това. 
Единствено наименованието на този орган 
го определя като прокурор, защото за него 
е предвиден изцяло нов и различен спрямо 
останалите прокурори ред за назначаване и 
освобождаване и изисквания, на които следва 
да отговаря, за да бъде назначен за „прокурор 
по разследването срещу главния прокурор или 
негов заместник“. В отклонение от изисква-
нето на чл. 130а, ал. 5, т. 1 от Конституцията 
той се назначава (чл. 30, ал. 2, т. 21, чл. 173а, 
ал. 8 ЗСВ) и освобождава (чл. 175, ал. 6 ЗСВ) с 
решение на пленума на Висшия съдебен съвет, 
а не от неговата прокурорска колегия, както 
е предвидено в Основния закон за всички 
останали прокурори.
Прокурорът по разследването срещу глав-
ния прокурор или негов заместник провеж-
да разследването по дела за престъпления, 
извършени от главния прокурор или негов 
заместник (чл. 194, ал. 6 НПК). Той е орган на 
досъдебното производство по дела, подсъдни 
на специализирания наказателен съд (чл. 411в 
НПК), и участва в производствата по делата 
от компетентността му пред специализирания 
наказателен съд, апелативния специализиран 
наказателен съд и Върховния касационен съд 
(чл. 136, ал. 2, изр. второ ЗСВ). В мотивите 
към законопроекта е посочено, че прокурорът 
по разследването срещу главния прокурор или 
негов заместник „…следва да е със статут на 
действащ прокурор с пълния обем правомощия 
по българското законодателство…“. Конститу-
ционният съд намира, че с приетата законова 
уредба това не е постигнато, тъй като на него 
е възложено правомощието да осъществява 
само два от конституционно установените 
способи за изпълнение на основната функция 
на прокуратурата да следи за спазване на за-
конността (чл. 127, т. 2 и 3 от Конституцията), 
както и да упражнява своите правомощия 
само спрямо няколко лица – главния проку-
рор и неговите заместници. Така създаденият 
орган не е реално прокурор с присъщите на 
всеки прокурор правомощия по чл. 127 от 
Конституцията.
По отношение на изключването на про-
курора по разследването срещу главния про-
курор или негов заместник от йерархичната 
структура на системата на прокуратурата 
законодателят е възпроизвел уредбата в 
закона по отношение на европейския проку-
рор и европейските делегирани прокурори. 
Според чл. 46, ал. 7 НПК главният прокурор 
упражнява надзор за законност и методиче-
ско ръководство върху дейността на всички 
прокурори с изключение на дейността на 
европейския прокурор и европейските де-
легирани прокурори, когато те изпълняват 
функции по Регламент (ЕС) 2017/1939. Ана-
логията между прокурора по разследването 
срещу главния прокурор или негов заместник 
и европейския прокурор и европейските де-
легирани прокурори е неприложима. Евро-
пейските делегирани прокурори действат в 
рамките на отделна наднационална система 
за ръководство и контрол над дейността на 
прокурорите, начело на която стои Колегията 
на Европейската прокуратура. Тази Колегия 
осъществява общ контрол над дейностите на 
Европейската прокуратура и гарантира „съг-
ласуваност, ефективност и последователност 
в политиката на Европейската прокуратура“ 
(вж. чл. 9 от Регламент (ЕС) 2017/1939). По 
този начин единствено по отношение на 
прокурора по разследването срещу главния 
прокурор или негов заместник законът не 
предвижда вътрешни за съответната структура 
правни средства и способи, чрез които да бъде 
осигурена основната конституционно закре-
пена функция на прокуратурата да следи за 
спазването на законността, тъй като неговата 
дейност – действия и актове, не подлежи на 
вътрешноинституционален контрол относно 
прилагането на закона. Това положение е 
изрично очертано в разпоредбите на чл. 139, 
ал. 4, чл. 143, ал. 9 ЗСВ и чл. 46, ал. 8, чл. 200, 
чл. 243, ал. 13 НПК, но се извежда и импли-
цитно от разпоредбите на чл. 136, ал. 2 и 11 
ЗСВ, според които той не е подчинен нито 
административно на административните 
ръководители на прокуратурата, нито функ-
ционално на по-горестоящите прокурори, а 
неговата дейност е изключена от обхвата на 
надзора за законност и методическо ръковод-
ство, които главният прокурор осъществява 
над дейността на всички прокурори.
Като е изключил прокурора по разслед-
ването срещу главния прокурор или негов 
заместник от йерархичната система на проку-
ратурата и е отнел възможността за вътреш-
ноинституционален контрол, законодателят 
не само е създал този орган в противоречие 
с конституционно установената структура 
на прокуратурата, но и е застрашил пра-
вилното прилагане на закона във фазата на 
досъдебното производство в противоречие с