Държавен вестник, бр. 24, 2014 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  24
ал. 1 ЗМПВВППРБ директно противоречи 
на чл. 18, ал. 5 във връзка с ал. 1 от Консти­
туцията, което налага тя да бъде обявена за 
противоконституционна. 
Въпрос на решение на законодателния ор­
ган е дали концесията ще бъде предоставена 
по общия ред, уреден от закона, или по един 
специален, дори преференциален ред, но във 
всички случаи това следва да стане на осно­
вание и по процедура, изрично предвидени 
в закон, при съобразяване и на принципа за 
пропорционалността, т.е. ако се урежда изклю­
чение от общото правило, то задължително 
трябва да се държи сметка и до каква степен 
е допустимо ограничаването на основни права 
на гражданите предимно в стопанската сфера 
за сметка на публичния интерес. 
Извън релевираното в искането на прези­
дента основание за противоконституционност, 
което не обвързва Конституционния съд, 
съгласно чл. 22, ал. 1, изр. 2 ЗКС оспорената 
част на чл. 112к, ал. 1 ЗМПВВППРБ про­
тиворечи и на принципа на чл. 19, ал. 1 от 
Конституцията, а именно, че икономиката 
на Република България се основава на сво­
бодната стопанска инициатива, развит и с 
конституционните норми на чл. 19, ал. 2 – 3. 
Освен че в конкретния случай предоставяне­
то на концесия е задължително, единствено 
състезателната и прозрачна процедура би 
осигурила на всички физически и юридичес­
ки лица (чл. 16, ал. 1 ЗК) изискуемия равен 
старт и еднакви правни възможности да се 
включат и участват в публичните процедури, 
както и да бъдат оценявани съобразно законо­
во установени критерии – според качествата 
на икономически най-изгодната предложена 
оферта (чл. 27 – 28 ЗК). Концесионните про­
цедури, провеждани при строго фиксирани 
от закона правила, са и сериозна гаранция 
срещу възможен субективизъм. 
Оспореното законодателно решение проти­
воречи и на принципа на правовата държава, 
прогласен с преамбюла и чл. 4, ал. 1 от Кон­
ституцията. Липсват убедителни аргументи, с 
които да бъде подкрепена тезата, мотивирана 
в преобладаващата част от становищата на 
конституираните по делото заинтересувани 
страни, според които въведеното изключение 
от изискването за провеждане на концесионна 
процедура е конституционосъобразно. Това е 
така, защото в конкретния случай се създава 
една необоснована привилегия в полза на 
произволен кръг физически или юридически 
лица, недостатъчно ясно идентифицирани и 
подведени под твърде общото понятие „които 
имат инвестиционна инициатива“.
В своята практика Конституционният съд 
многократно се е занимавал с безусловната 
необходимост от ясно, точно и недвусмислено 
формулиране на всяко изключение от приети­
те със законите общи правила. Принципно 
положение, съобразено с чл. 4, ал. 1 от Кон­
ституцията, е, че всяко изключение, което 
законодателният орган установява, следва 
да се тълкува и прилага ограничително, т.е. 
изключенията следва да бъдат въвеждани 
само тогава, когато общата уредба не удов­
летворява потребността от въвеждане на 
диференциран подход при регулирането на 
конкретна група обществени отношения при 
наличието на сериозни и основателни причи­
ни за това. В тази насока е достатъчно да се 
припомни, че законодателната целесъобраз­
ност може и следва да се упражнява само в 
конституционно установените граници, както 
е приел Конституционният съд с Решение 
№ 18 от 1997 г. по к.д. № 12 от 1997 г. (вж. и 
Решение № 7 от 1995 г. по к.д. № 9 от 1995 г.). 
Обратното виждане означава единствено 
нормотворчески произвол, при който би се 
оказало, че развивайки своята законодателна 
дейност, Народното събрание не е обвързано 
от конституционните принципи и ценности. 
С Решение № 12 от 2013 г. по к.д. № 9 от 
2013 г. съдът е заключил, че когато рамката 
на съответното изключение не е очертана 
по начин, изключващ всякакво двусмислие, 
съмнение и неопределеност, за да осигури 
еднаквото прилагане на изключенията за 
всички еднакви случаи, е налице нарушение 
на конституционния принцип на правовата 
държава. В случая критерият „наличие на 
инвестиционна инициатива“ не съдържа онези 
същностни качествени характеристики, които 
да отличават тази група субекти от останалите, 
чиито стопански намерения остават подчи­
нени на общия режим, т.е. губи се границата 
между правило и изключение. 
Задължения на държавата, произтичащи 
от разпоредбите на чл. 15 и 20 от Консти­
туцията, са да осигури разумното използ­
ване на природните богатства и ресурсите 
на страната, както и да създава условия за 
балансирано развитие на отделните райони 
на страната (в случая – разположените на 
Черноморското крайбрежие и по поречието 
на р. Дунав). Те могат да бъдат изпълнени 
чрез въвеждането на нови и ефективното 
практическо използване на съществуващите 
законодателни мерки, които осигуряват и 
гарантират насърчаването на инвестициите, 
стимулират стопанската активност на граж­
даните и търговските дружества в различни 
форми, включително и чрез насочване към 
използване на средствата и механизмите 
на публично-частното партньорство. Като 
безспорна положителна тенденция следва да 
бъдат оценени усилията за изграждането на 
нови пристанища с ангажирането на ресурса 
на частния капитал чрез създаване на необ­
ходимата нормативна база, но този резултат 
е недопустимо да бъде постигнат с цената на 
нарушаване на Конституцията.