Държавен вестник, бр. 120, 2002 г., стр. 25

Б Р О Й  120
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  25
(3) Работодател или длъжностно лице, кое-
то наруши разпоредбите на чл. 62, ал. 1 или 3 и
чл. 63, ал. 1 или 2, се наказва с глоба в размер от
1000 лв. за всяко отделно нарушение.”
§ 10. В чл. 416, ал. 5 думите “за усъвършенст-
ване на контролната дейност” се заличават.
Преходни и заключителни разпоредби
§ 11. Работодателите в срок до 30 април
2003 г. са длъжни да изпратят писмени уведом-
ления до териториалните поделения на Нацио-
налния осигурителен институт за заварените
към влизането в сила на този закон сключени
трудови договори.
§ 12. Работодателите, които са приели на
работа работници или служители при условия-
та на отменената ал. 2 на чл. 62, са длъжни в
срок до 30 април 2003 г. да сключат писмени
трудови договори и да изпратят уведомления за
това до съответните териториални поделения
на Националния осигурителен институт.
§ 13. В чл. 33 от Кодекса за задължително
обществено осигуряване (обн., ДВ, бр. 110 от
1999 г.; бр. 55 от 2000 г.—Решение № 5 на Кон-
ституционния съд от 2000 г., изм. и доп., бр. 64 от
2000 г., бр. 1, 35 и 41 от 2001 г.; бр. 1, 10, 45, 74 и
112 от 2002 г.) се правят следните допълнения:
1. В ал. 3 се създава т. 10:
“10. създава и поддържа информационна
система за лицата, които работят по трудово
правоотношение.”
2. Създава се ал. 5:
“(5) Информацията по ал. 3, т. 10 може да се
предоставя на Изпълнителна агенция “Главна
инспекция по труда”, контролните органи на
Министерството на финансите, органите на
Министерството на вътрешните работи и на
органите на съдебната власт по ред, определен
от управителя на Националния осигурителен
институт.”
Законът е приет от ХХХIХ Народно събра-
ние на 20 декември 2002 г. и е подпечатан с
официалния печат на Народното събрание.
За председател на Народното събрание:
Камелия Касабова
74675
УКАЗ № 427
На основание чл. 98, т. 4 от Конституцията
на Република България
П О С Т А Н О В Я В А М :
Да се обнародва в “Държавен вестник” Зако-
нът за вероизповеданията, приет от ХХХIХ На-
родно събрание на 20 декември 2002 г.
Издаден в София на 26 декември 2002 г.
Президент на републиката: Георги Първанов
Подпечатан с държавния печат.
Министър на правосъдието: Антон Станков
ЗАКОН
за вероизповеданията
Народното събрание на Република България,
потвърждавайки правото на всяко лице на
свобода на съвестта и вярата, а така също и
равенството пред закона без оглед на религиоз-
ната принадлежност и убеждения,
подчертавайки особената и традиционна
роля на Българската православна църква в ис-
торията на България за формирането и разви-
тието на нейната духовност и култура,
като изразява уважение към християнство-
то, исляма, юдаизма и другите религии,
вярвайки във важността на това да подкрепя
взаимното разбирателство, търпимост и уваже-
ние по въпросите, свързани със свободата на
съвестта и вярата, приема този
Закон за вероизповеданията
Г л а в а  п ъ р в а
ОБЩИ ПОЛОЖЕНИЯ
Чл. 1. Този закон урежда правото на вероиз-
поведание, неговата защита, както и правното
положение на религиозните общности и инсти-
туции и техните отношения с държавата.
Чл. 2. (1) Правото на вероизповедание е ос-
новно, абсолютно, субективно, лично и нена-
кърнимо.
(2) Правото на вероизповедание включва
правото на всеки свободно да формира религи-
озните си убеждения, както и да избира, проме-
ня и изповядва—съответно практикува—свобод-
но своето вероизповедание, индивидуално или
колективно, публично или частно, чрез бого-
служение, обучение, обреди и ритуали.
Чл. 3. (1) Никой не може да бъде преследван
или ограничаван в своите права поради религиоз-
ните си убеждения. Недопустими са ограничения
или привилегии, основани на принадлежност или
отказ от принадлежност към вероизповедание.
(2) Религиозните убеждения не са основание
за отказ от изпълнение на задълженията, уста-
новени в Конституцията и закона.
Чл. 4. (1) Вероизповеданията са свободни и
равноправни. Религиозните институции са от-
делени от държавата.
(2) Недопустима е държавна намеса във вът-
решната организация на религиозните общнос-
ти и религиозните институции.
(3) Държавата осигурява условия за свобод-
но и безпрепятствено упражняване на правото
на вероизповедание, като съдейства за поддър-
жане на търпимост и уважение между вярващи-
те от различните вероизповедания, както и
между вярващи и невярващи.
(4) Не се допуска дискриминация на верска
основа.