Държавен вестник, бр. 28, 2004 г., стр. 120

С Т Р .  120
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  28
При заявка от производителя се взима проба от
разреждащия въздух за определяне на съдържанието
на частици във въздуха от околното пространство, ко-
ето съдържание може да се извади след това от измере-
ните в разредените отработили газове стойности.
—PSP: сонда за взимане на проби от частици (фиг.
4, 5, 6, 8, 9, 10 и 12)
Сондата представлява предната част на РТТ и:
—трябва да е монтирана срещу потока в точката,
където разреждащият въздух и отработилите газове
са добре смесени, т. е. по осевата линия на разрежда-
щия тунел DT, на разстояние приблизително равно
на 10 диаметъра на тунела, по посока на потока от
точката, където отработилите газове постъпват в раз-
реждащия тунел;
—трябва да има диаметър най-малко 12 mm;
—може да е загрята чрез директно подгряване или
предварително подгряване на разреждащия въздух до
максимална температура на стената 325 К (52°С), като
се спазва предпоставката температурата на въздуха
преди постъпването на отработилите газове в разреж-
дащия тунел да не надхвърля 325 К (52°С);
—може да е изолирана.
—DT: разреждащ тунел (фиг. 4 до 12)
Разреждащият тунел:
—трябва да е с такава дължина, че при турбулентни
условия на протичане отработилите газове да могат да
се смесят напълно с разреждащия въздух;
—трябва да е от неръждаема стомана;
—отношението на дебелината му към диаметъра да
е максимум 0,025 за разреждащи тунели с вътрешен
диаметър над 75 mm;
—номиналната дебелина на стената да е максимум
1,5 mm за разреждащи тунели с вътрешен диаметър, по-
малък или равен на 75 mm;
—трябва да е с минимален диаметър 75 mm за сис-
тема с взимане на частична проба;
—се препоръчва да е с минимален диаметър 25 mm
за система с взимане на цялостна проба.
Разреждащият тунел може да е загрят чрез дирек-
тно подгряване или предварително подгряване на раз-
реждащия въздух до максимална температура на сте-
ната 325 К (52°С), като се спазва предпоставката тем-
пературата на въздуха преди постъпването на отрабо-
тилите газове в разреждащия тунел да не надхвърля
325 К (52°С).
Той може да бъде изолиран.
Отработилите газове от двигателя трябва да се сме-
сят напълно с разреждащия въздух. При системи за взе-
мане на частични проби качеството на смесване се про-
верява при работещ двигател с помощта на да СО2-
профил на тунела (най-малко четири еднакво отдале-
чени точки на измерване). Ако е необходимо, може да
се използва смесителна бленда.
Забележка: Ако температурата на околната среда в
близост до разреждащия тунел (DT) е по-малка от 293
К (20°С), трябва да се осигури избягване на загуби на
частици по хладните стени на разреждащия тунел. Ето
защо се препоръчва подгряване и/или изолация на ту-
нела в рамките на горепосочените гранични стойности.
При по-голямо натоварване на двигателя тунелът
може да се охлажда с неагресивни средства, като нап-
ример обдухващ вентилатор, ако температурата на ох-
лаждащото вещество не е по-малка от 293 К (20°С).
—НЕ: топлообменник (фиг. 9 и 10)
Топлообменникът трябва да показва такава ефек-
тивност, че температурата на входа към всмукващия
вентилатор SB да се отклонява максимум с ± 11К от
наблюдаваната при изпитването средноаритметичната
експлоатационна температура.
1.2.1.2. Система за разреждане на целия поток
(фиг. 13)
Работата на тази система се базира на разреждане-
то на цялостния поток отработили газове на принципа
на вземане на проби с постоянен обем (CVS). Трябва да
се измери общият обем на сместа от отработили газове
и разреждащ въздух. Може да се използва или PDP, или
CFV-система.
За следващо събиране на частици на замърсители
се подвежда проба от разредените отработили газове
през системата за взимане на проби от частици (т. 1.2.2,
фиг. 14 и 15). Ако това се извършва директно, става
дума за единично разреждане. Ако пробата се разреж-
да отново във втори разреждащ тунел, се говори за
двойно разреждане. То има полза тогава, когато не
могат да се спазят изискванията относно температу-
рата, с която се обтича филтърът при единично раз-
реждане. Въпреки че при двойноразреждащата систе-
ма отчасти се касае за разреждаща система, тя се описва
в т. 1.2.2, фиг. 15, като модификация на система за
взимане на проби от частици, тъй като притежава
повечето типични съставни части на система за взи-
мане на проби от частици.
Газообразните емисии могат да бъдат определени
също и в разреждащия тунел на системата за разрежда-
не на целия поток. Ето защо сондите за вземане на проби
на газообразни компоненти са изобразени на фиг. 13, но
не са показани в описанието. Съответните изисквания
са представени в т. 1.1.1.
Описание:—фигура 13
—ЕР: изпускателна тръба
Дължината на изпускателната тръба от изхода на
изпускателния колектор на двигателя, на турбокомп-
ресора или на устройството за допълнителна обработка
до разреждащия тунел се изисква да не превишава 10 m.
Ако дължината на системата е по-голяма от 4 m, всич-
ки тръби с дължина, по-голяма от 4 m, трябва да са
термоизолирани, с изключение на включения в изпус-
кателната система димомер, ако има такъв. Дебелина-
та на изолацията трябва да е минимум 25 мм. Топлоп-
роводимостта на изолационния материал, измерена при
673 К (400°С), трябва да е максимум 0,1 W/(m x K). За
да се намали топлинната инертност на изпускателната
тръба, се препоръчва отношението на дебелината към
диаметъра є да е по-малко или равно на 0,015. Изпол-
зването на гъвкави участъци трябва да се ограничи до
отношение на дължината им към диаметъра, равно на
12 или по-малко.
Кън системата за взимане на проби
от частици или DDS виж. фиг. 15
При използване на EFC
отвеждане
отвеждане
Фиг. 13. Система за разреждане на целия поток
Цялото количество неразредени газове се смесва с
разреждащия въздух в разреждащия тунел DT.