Държавен вестник, бр. 92, 2008 г., стр. 8

С Т Р .  8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  92
за обществено ползване и за аеронавигационно
обслужване в Република България, в частта “§ 3,
т. 1 влиза в сила от 1 януари 2007 г.”. В жалбата са
изложени съображения за противоречието на ос-
порената разпоредба с материалния закон—от-
менително основание по чл. 146, т. 4 АПК.
Ответната страна—Министерският съвет на
Република България, намира подадената жал-
ба за неоснователна.
По реда на чл. 189, ал. 2 АПК Министерст-
вото на транспорта встъпи като страна по дело-
то наред с Министерския съвет. Становището
на тази страна е, че жалбата е неоснователна.
Представителят на Върховната администра-
тивна прокуратура дава мотивирано заключе-
ние, че подзаконовият нормативен акт в оспо-
рената част е незаконосъобразен и следва да
бъде отменен.
Предмет на оспорване е законосъобразност-
та на § 11 от ПМС № 49 от 5 март 2007 г. за
изменение и допълнение на Наредбата за так-
сите за използване на летищата за обществено
ползване и за аеронавигационно  обслужване в
Република България в частта “§ 3, т. 1 влиза в
сила от 1 януари 2007 г.”. Право на оспорване
съобразно чл. 186, ал. 1 АПК имат граждани-
те, организациите и органите, чиито права,
свободи или законни интереси са засегнати или
могат да бъдат засегнати от оспорения подза-
конов нормативен акт или за които той пораж-
да задължения. Жалбоподателят в качеството
си на превозвач е задължен да заплаща такси-
те, установени със Закона за гражданското въз-
духоплаване (ЗГВ), както и лихвите при заба-
веното им плащане, поради което за него е на-
лице пряк интерес от оспорване, тъй като под-
законовият нормативен акт засяга негови за-
конни интереси и поражда за него задълже-
ния. Оспорването на подзаконови нормативни
актове е безсрочно—чл. 187, ал. 1 АПК, пора-
ди което настоящият състав намира жалбата
за процесуално допустима.
Разгледана по същество, жалбата е осно-
вателна.
 С ПМС № 49 от 5 март 2007 г. е изменена и
допълнена Наредбата за таксите за използване
на летищата за обществено ползване и за аеро-
навигационно  обслужване в Република Бълга-
рия, приета с ПМС № 280 от 1998 г. (обн., ДВ,
бр. 2 от 1999 г.; изм. и доп., бр. 15 от 2000 г., бр. 9
от 2001 г., бр. 62 от 2001 г., бр. 19 от 2002 г., бр. 16
от 2003 г., бр. 32 от 2004 г., бр. 71 от 2004 г., бр. 15
от 2005 г., бр. 96 от 2005 г., бр. 22 от 2006 г. и
бр. 1 от 2007 г.). Съгласно разпоредбата на
чл. 122 ЗГВ Министерският съвет по предложе-
ние на министъра на транспорта и министъра
на финансите определя размера на таксите, реда
и случаите, при които те се събират. От това
следва, че Министерският съвет е издал подза-
коновия нормативен акт в рамките на предос-
тавената му от закона компетентност.
С оспорената разпоредба е предвидено, че
§ 3, т. 1 от постановлението влиза в сила от 1
януари 2007 г. Цитираната норма касае измене-
ние на чл. 7, ал. 2 от наредбата, която предвиж-
да, че при неспазване на срока за плащане на
таксата по чл. 3, ал. 2, т. 2 се дължи лихва, чий-
то годишен размер е изменен с постановление-
то, като размерът на дължимата лихва е увели-
чен от 7,17 на сто на 8,13 на сто. ПМС № 49 е
прието на 5 март 2007 г. и е обнародвано в “Дър-
жавен вестник”, бр. 25 от 23 март 2007 г. При
елементарно съпоставяне на датите на обна-
родване на постановлението и датата на влиза-
не в сила на конкретна негова норма е видно, че
на последната е придадена обратна сила. Раз-
поредбата на чл. 14, ал. 2 от Закона за норма-
тивните актове (ЗНА) предвижда, че обратна
сила на нормативен акт, издаден въз основа на
друг нормативен акт, може да се даде само ако
такава сила има актът, въз основа на който той
е издаден. Както беше посочено по-горе, подза-
коновият нормативен акт, част от който е оспо-
рената норма—§ 11 в частта “§ 3, т. 1 влиза в
сила от 1 януари 2007 г.”, е издаден по делега-
ция на чл. 122 ЗГВ. Тази разпоредба няма об-
ратна сила, поради което оспорената норма, с
която е дадена такава, е незаконосъобразна и
следва да бъде отменена.
Възраженията на ответника, че става въп-
рос за действие за много кратък период от вре-
ме и че по-ранното влизане в сила на конкретна
норма е обусловено от изисквания на междуна-
родна конвенция и от обстоятелството, че се
касае за годишна лихва, съдът намира за неос-
нователни. В закона не е поставено условие за
наличие на минимален срок, за който да се
приеме обратно действие на дадена правна нор-
ма. Наличието на обратно действие на правна
норма изисква последната да урежда по нов
начин заварени правоотношения. Обстоятелс-
твото, че лихвата, чийто размер е променен, е
годишна, не е основание да се начислява за
минал период от време.
По изложените съображения и на основание
чл. 193, ал. 1 АПК Върховният администрати-
вен съд, второ отделение,
Р Е Ш И :
Отменя § 11 от ПМС № 49 от 5 март 2007 г.
за изменение и допълнение на Наредбата за
таксите за използване на летищата за общест-
вено ползване и за аеронавигационно  обслуж-
ване в Република България в частта “§ 3, т. 1
влиза в сила от 1 януари 2007 г.”.
Решението е оставено в сила с Решение
№ 10363 от 13.10.2008 г., постановено по адм.
дело № 8368 от 2008 г. по описа на Върховния
административен съд—петчленен състав, II ко-
легия.
Председател: Константин Пенчев
4605