Държавен вестник, бр. 33, 2008 г., стр. 23

Б Р О Й  33
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  23
повиши ефективността на командване и управле-
ние на Българската армия. Придобити бяха нови
оперативни способности от видовете въоръжени
сили и родовете войски, което им позволи по-ефек-
тивно да изпълняват задачите си.
Промененият срок на пълна професионализа-
ция на въоръжените сили от 2010 г. на 1 декември
2007 г. бе истинско предизвикателство пред въо-
ръжените сили, с което те се справиха успешно, и
от 1 декември 2007 г. Българската армия е изцяло
с професионален състав.
2.2. Тенденции:
В хода на осъществяване на планираните дей-
ности се проявиха и следните тенденции:
— Заложеното в плана количество на придоби-
ване на нови оперативни способности влезе
в противоречие с реалната политика на пра-
вителството, насочена към реформиране и
бързо развитие на други важни сектори, като
образование, здравеопазване, инфраструкту-
ра, развитие на регионите.
— Решаваща за темповете и количеството на при-
добиване на новите способности стана ефек-
тивността на изразходване на ресурса—безал-
тернативна е необходимостта от оптимизира-
не на разходите и организационно и функцио-
нално развитие на институцията, които да поз-
волят балансиране на задачи и разходи.
— Обществените очаквания за разширяване на
прозрачността в действията на институция-
та както в оперативно отношение, така и във
връзка с отбранителната аквизиция изиск-
ват решително въвеждане на добри мени-
джърски практики при реализиране на ре-
сурсите, повишаване значението на цивил-
ната експертиза, подобряване и системати-
зиране на отчетността.
— Едновременното придвижване по целия спек-
тър на трансформацията влезе в противоре-
чие с изискванията за висок оперативен ка-
пацитет за незабавно действие.
— Участието в мисии, изискващи различни во-
енни способности, значително увеличи разхо-
дите по подготовка, екипировка и поддръжка
на военните контингенти. Решенията за при-
добиване на конкретно оборудване за конкрет-
ни мисии започва да доминира над програми-
те за поетапно планово превъоръжаване.
— Разходите за издръжка на тази част от въоръ-
жените сили, които имат поддържащи функ-
ции, и на административния състав влизат в
противоречие с инвестиционната политика.
— Фокусирането на вниманието и ресурсите
върху оперативните задачи очерта значител-
но изоставане в развитието на редица основ-
ни елементи на военните способности, като
образование, подготовка, военна инфраструк-
тура, мотивация, военен етос. Функционал-
ният и духовният градиент на военните спо-
собности влязоха в противоречие с фокуса
върху организационно-материалната страна
на развитието на въоръжените сили.
2.3. Дефицит на способности.
Нарасналите в количествено и качествено от-
ношение изисквания към въоръжените сили за
придобиване на нови оперативни способности и
допуснатото по ресурсни и организационни при-
чини забавяне в тяхното придобиване доведе до
дефицит от способности. Това намалява капаци-
тета на въоръжените сили да изпълняват задачите
си по отбранителната роля (мисия) и не съответс-
тва на политически поетите от страната ни анга-
жименти в осъществяването на отбранителната
политика на съюзите, в които България участва.
2.4. Извод.
Горните изводи и тенденции и политическата
ангажираност на страната ни наложиха търсенето
на нов баланс между задачите на въоръжените сили,
тяхната численост и разполагаемия ресурс.
Този нов баланс цели да осигури възможност за
ускорено изграждане и поддържане на адекватни
на средата на сигурност способности, които да дават
възможност на правителството да осъществява
основните цели на отбранителната политика, да
гарантира сигурността на страната и гражданите и
да изпълнява съюзните си задължения.
3. Времеви обхват и етапи в реализирането на
актуализирания план за организационно изграж-
дане и модернизация на въоръжените сили.
Дългосрочността на процеса на придобиване
на способности и оперативните ангажименти на
въоръжените сили налагат разширяване обхвата
на плана до 2018 г. Десетгодишният хоризонт за
планиране създава стабилност и управляемост на
процеса на планиране на способностите и синхро-
низира националното отбранително планиране с
това на съюзниците.
Опитът от изпълнението на Плана за органи-
зационното изграждане и структурата на Българ-
ската армия 2010 г., на Плана за организационно-
то изграждане на въоръжените сили на Република
България 2004 г.5  и на Плана за организационно
изграждане и модернизация на въоръжените сили
2015 г. показва безалтернативно, че подходът за
планиране с фиксиран краен срок не е достатъчно
ефективен. Той не е адекватен на динамичните
изисквания на средата на сигурност. В хода на из-
пълнението и на трите плана се доказа, че на всеки
две-три години е необходим преглед на постигна-
тите резултати, адаптиране на планирането към
промените и конкретизиране на дейностите, пред-
стоящи за изпълнение в следващите две-три годи-
ни. Динамиката на процесите в областта на сигур-
ността и отбраната, високата степен на непредска-
зуемост на рисковете и заплахите в днешната и
утрешната среда на сигурност налагат цикличност-
та на прегледа като необходимо условие за пови-
шаване ефективността на планиране, а оттам и на
разходване на предоставения ресурс за отбрана.
Съюзната практика показва, че на всеки две
години е целесъобразно да се извършва преглед на
резултатите от изпълнението на десетгодишния
план, които да се използват за адаптиране на зало-
женото в него, а на всяка четвърта година да се
удължава хоризонтът на планиране с четири годи-
ни. По този начин се осигурява непрекъснатост,
гъвкавост и реалистичност на планирането и уп-
равлението на процеса на изграждане на необхо-
димите способности.
5
Приет с Постановление № 200 на Министерския съ-
вет от 1999 г.