Държавен вестник, бр. 38, 2016 г., стр. 12

СТР.  12	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  38
Конституцията. Не става дума за защита на 
„право на длъжност“, а на правото на труд на 
държавния служител в неговата специфика. 
Правото на труд има различни измерения 
по отношение на различните категории лица. 
В процесния случай то следва да се тълкува в 
смисъла на разпоредбата на чл. 116, ал. 1 от 
Конституцията, която определя специфични 
рамки на дейността на държавния служител, 
а именно да изпълнява „волята и интересите 
на нацията“. Правото на труд на държавния 
служител е защитено и може да бъде обект 
на ограничения, за да се гарантира общият 
интерес. Ограничение на това право е до­
пустимо при наличие на легитимна цел и 
пропорционалност между целта и степента 
на ограничението. 
С временното отстраняване на държавния 
служител по чл. 100, ал. 2 ЗДСл се цели за­
щита на специфичния авторитет на службата, 
който би могъл да бъде накърнен, ако лицето 
продължи да извършва дейност, във връзка с 
която вече е образувано наказателно произ­
водство срещу него. Същевременно се постига 
и предотвратяване на негови действия, които 
биха осуетили или затруднили наказателното 
преследване.
Ограничаването на конституционно право 
налага преценка за пропорционалността на 
така въведеното ограничение на правото на 
труд по чл. 48 във връзка с чл. 16 от Кон­
ституцията.
Индивидуалният административен акт по 
чл. 100, ал. 2 ЗДСл се издава от органа по 
назначаването, който действа като обвърза­
на администрация. В тези стеснени рамки 
той се проверява и от съда по жалба на 
засегнатото лице. Изобщо не е предвидена 
възможност за последващ съдебен контрол, 
който да отразява конкретното развитие на 
наказателния процес.
Образуването на досъдебно наказателно 
производство най-често предхожда привли­
чането на лицето като обвиняем, при което 
все още не е постигната достатъчно висока 
степен на сигурност, че в качеството си на 
длъжностно лице е извършило престъпление. 
Несъмнено съществува обществена потреб­
ност от пълна неопетненост на държавната 
служба. Затова изискването за лоялност на 
държавния служител към „волята и интересите 
на нацията“ наистина не търпи компромис, 
но само когато е установена безсъмнено 
нелоялност.
Липсата на диференциран подход, който да 
отчита както мястото на съответното лице в 
йерархията на държавната служба, така и сте­
пента на обществена опасност на твърдяното 
престъпление, води до едни и същи правни 
последици независимо от възможните същест­
вени разлики. Така разпоредбата в чл. 100, ал. 2 
ЗДСл за отстраняване от длъжност без инди­
видуална и диференцирана преценка създава 
възможност правото на труд на държавните 
служители да бъде ограничено, без да е дос­
тигната границата, след която защитата му би 
трябвало да отстъпи пред защитата на „волята 
и интересите на нацията“, чийто изпълнител 
се явява държавният служител. Фактът, че 
отстраняването не подлежи на съдържателен 
съдебен контрол, прави невъзможно да се 
реализира правото на защита на държавния 
служител. Затова оспорваната разпоредба е 
несъвместима с чл. 56 от Конституцията.
Конституционният съд приема, че постига­
нето на легитимната цел е напълно възможно 
чрез останалите способи, предвидени в зако­
на – не само по чл. 69 НПК, но и по чл. 100, 
ал. 1, т. 2 ЗДСл, която дава допълнителна 
възможност на органа по назначаването. Прес­
тъплението по служба винаги е и дисципли­
нарно нарушение. Органът по назначаването 
следва да се грижи за авторитета на службата 
и съответно при всеки отделен случай той е в 
правото си да вземе решение за отстраняване 
в дисциплинарното производство. 
По така изложените съображения Кон­
ституционният съд намира, че оспорваната 
разпоредба на чл. 100, ал. 2 от Закона за 
държавния служител противоречи на прин­
ципа на правовата държава по чл. 4, ал. 1 от 
Конституцията.
С оглед на горното и на основание чл. 149, 
ал. 1, т. 2 от Конституцията Конституцион­
ният съд
Р Е Ш И :
Обявява за противоконституционна раз­
поредбата на чл. 100, ал. 2 от Закона за дър­
жавния служител (обн., ДВ, бр. 67 от 1999 г.; 
последно изм. и доп., бр. 98 от 2015 г.).
Председател: 
Борис Велчев
3807
МИНИСТЕРСКИ СЪВЕТ
ПОСТАНОВЛЕНИЕ № 122 
ОТ 13 МАЙ 2016 Г.
за одобряване на допълнителни разходи по 
бюджета на Министерския съвет за 2016 г.
МИНИСТЕРСКИЯТ СЪВЕТ
П О С Т А Н О В И :
Чл. 1. (1) Одобрява допълнителни разходи 
по бюджета на Министерския съвет за 2016 г. 
в общ размер 6 486 000 лв., разпределени, 
както следва:
1. за продължаване изграждането на вре­
менно възпрепятстващо съоръжение по бъл­