Държавен вестник, бр. 43, 2008 г., стр. 31

Б Р О Й  43
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  31
2. Значимите отрицателни промени в базисното
състояние се определят чрез измерими данни като:
2.1. брой на индивидите, тяхната гъстота и за-
емана територия;
2.2. роля на конкретните индивиди или на увре-
дения район по отношение на видовете или опаз-
ването на местообитанието, редкостта на видове-
те или местообитанието (с местно/регионално/
национално значение, включително на ниво Евро-
пейска общност);
2.3. капацитет на вида за размножаване (съг-
ласно динамиката, характерна за този вид или за
тази популация), неговата жизнеспособност или
капацитет на местообитанието за естествено въз-
становяване (съгласно динамиката, характерна за
типичните видове или техните популации);
2.4. капацитет на вида или местообитанието за
възстановяване в кратък срок след възникване на
щетите до състояние, смятано за равностойно или
превъзхождащо базисното, достигнато единстве-
но чрез динамиката на видовете или местообита-
нието без друга намеса, освен повишаването на
защитните мерки.
3. Щетите с доказано въздействие върху човеш-
кото здраве се класифицират като значителни
щети.
4. Не се класифицират като значителни щети:
4.1. отрицателни промени, които са по-малки
от естествените изменения, смятани за нормални
за въпросните видове или местообитание;
4.2. отрицателни промени, дължащи се на ес-
тествени причини или произтичащи от намеса,
свързана с нормалното управление на обектите,
както е дефинирано в описанието на местообита-
нието или както е било извършвано по-рано от
собствениците или операторите;
4.3. щети върху видове или местообитания, за
които е установено, че ще се възстановят в кратък
срок и без намеса до базисното си състояние или
до състояние, смятано за равностойно или превъз-
хождащо базисното, достигнато единствено пос-
редством динамиката на видовете или местооби-
танието.
Приложение № 3
към чл. 5, т. 1, букви “д” и “е”
Раздел I
1. Международна конвенция от 27 ноември
1992 г. за гражданска отговорност за щети от за-
мърсяване с нефт.
2. Международна конвенция от 27 ноември 1992 г.
за създаване на Международен фонд за обезщете-
ние при щети, причинени от замърсяване с нефт.
3. Международна конвенция от 23 март 2001 г.
за гражданската отговорност за щети, нанесени от
замърсяване с параходно гориво.
4. Международна конвенция от 3 май 1996 г. за
отговорността и компенсациите за щети, свърза-
ни с превоза на опасни и вредни вещества по море.
5. Конвенция от 10 октомври 1989 г. за граж-
данската отговорност за щети, причинени по вре-
ме на превоз на опасни стоки с шосеен транспорт,
железопътен транспорт и съдове за вътрешна на-
вигация.
Раздел II
1. Парижка конвенция от 29 юли 1960 г. за от-
говорността на трети лица в областта на атомната
енергия и Допълнителна Брюкселска конвенция
от 31 януари 1963 г.
2. Виенска конвенция от 21 май 1963 г. за граж-
данска отговорност за ядрена вреда.
3. Конвенция от 12 септември 1997 г. за допъл-
нителните компенсации за ядрена вреда.
4. Съвместен протокол от 21 септември 1988 г.
относно прилагането на Виенската конвенция и
Парижката конвенция.
5. Брюкселска конвенция от 17 декември 1971 г.
относно гражданската отговорност в областта на
превоза по море на ядрен материал.
Приложение № 4
към чл. 26, ал. 1, т. 2
1. Цели и критерии за отстраняване на щети
върху води или защитени видове или естествени
местообитания.
Отстраняването на екологични щети, нанесе-
ни на води, защитени видове или естествени мес-
тообитания, се постига чрез възстановяването на
околната среда до нейното базисно състояние чрез
първично, допълнително и компенсаторно от-
страняване.
Когато първичното отстраняване не доведе до
възстановяване на околната среда до базисното є
състояние, се пристъпва към допълнително от-
страняване. Освен това се предприема компенса-
торно отстраняване, за да се компенсират междин-
ните загуби. Отстраняването на екологични щети,
когато се отнася за щети върху води или защитени
видове или естествени местообитания, също така
предполага отстраняването на значимите рискове
за оказване на отрицателно въздействие върху
човешкото здраве.
1.1. Цели на отстраняването:
Цел на първичното отстраняване
1.1.1. Целта на първичното отстраняване е да
се върнат увредените природни ресурси и/или ус-
луги до или към базисното им състояние.
Цел на допълнителното отстраняване
1.1.2. Когато увредените природни ресурси и/
или услуги не се върнат до своето базисно състоя-
ние, се предприема допълнително отстраняване.
Целта на допълнителното отстраняване е да се
осигури сходно ниво на природни ресурси и/или
услуги, включително, както е подходящо, на ал-
тернативно място, каквото би било осигурено, ако
увреденото място се бе върнало към базисното си
състояние. Когато е възможно и уместно, алтер-
нативното място трябва да е географски свързано
с увреденото място, като се вземат предвид инте-
ресите на засегнатото население.
Цел на компенсаторното отстраняване
1.1.3. Компенсаторно отстраняване се пред-
приема, за да се компенсират междинните загуби
на природни ресурси и услуги, чието възстановя-
ване предстои. Това компенсиране се състои в
допълнително подобряване на защитените естест-
вени местообитания и видове или качеството на