Държавен вестник, бр. 5, 2024 г., стр. 8

СТР.  8	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  5
ство следва да получи това тълкуване, което 
разгръща правното действие на относимите 
конституционни норми във висока степен, 
най-близо до възприетото в тях ценностно 
разрешение по отношение на заложения баланс 
между защитените от нормите на изречения 
първо и трето на чл. 147, ал. 2 от Основния 
закон принципи.
Обществено потребното и социално оправ­
даното разрешение на проблема, предизвикан 
от бездействието на Народното събрание да 
осъществи (своевременно) конститутивната 
си компетентност по отношение на състава 
на Конституционния съд, се постига чрез 
метода на практическото съгласуване, който 
предполага правните позиции относно нами­
ращите се в напрежение принципи да бъдат 
предмет на един възможно най-щадящ тяхната 
реализация в пълнота компромис. Подобен 
подход за балансирана преценка е възприет и 
в практиката на българския Конституционен 
съд (Решение № 7 от 2019 г. по к.д. № 7/2019 г.).
Да се възприеме разбирането, че консти­
туционен съдия, избран след предвиденото в 
чл. 147, ал. 2 от Конституцията обновяване на 
състава на Конституционния съд, се ползва с 
„пълен 9-годишен мандат“ (според терминоло­
гията в Тълкувателно решение № 8 от 2000 г. 
по к.д. № 9/2000 г.), означава да се пренебрегне 
въздействието на конституционния ценностен 
ред върху проявата (мярата) на политическата 
дискреция на парламента и по този начин да се 
прегради осъществяването на конституционно 
възложената власт (на конституционно въз­
ложеното право – задължение) за обновяване 
състава на Съда по начина, определен в Кон­
ституцията, т.е. да се препятства обновяването 
на състава на Съда на всеки три години от 
всяка квота. Виждане, според което консти­
туционен съдия, избран след предвиденото в 
чл. 147, ал. 2 от Конституцията обновяване на 
състава на Конституционния съд, се ползва 
с пълен 9-годишен мандат, не може да бъде 
подкрепено като приемлив компромис, тъй 
като неговото следване би довело до несъ­
ответствие с конституционно предвидената 
схема на периодично обновяване на състава 
на Съда по указания ред на всеки три години.
Както вече се посочи, схемата на обновяване 
състава на Конституционния съд представлява 
конституционно разрешение, което създава 
задължение за органа по избор/назначаване 
да осъществява своевременно (в определения 
от Конституцията момент) конститутивната си 
компетентност. Това задължение е съответно 
на значимостта на конституционната гаранция 
като предимство на принципа на периодично 
обновяване на състава на Съда пред продъл­
жителността на мандата на отделния съдия.
Ето защо при позоваване на принципа 
на щадящия баланс при колизия на правни 
положения приоритет има принципът на пе­
риодично обновяване (за да бъде гарантирано 
осъществяването на функцията по обновяване 
на състава на Съда по реда, посочен в Консти­
туцията и ЗКС). Такъв тълкувателен подход 
се вписва в защитния механизъм за спазване 
на установения демократичен конституционен 
ред, приложим в изключителни ситуации на 
бездействие на някой от конституиращите 
органи, имащо потенциал да наруши заложе­
ното в Конституцията базисно изискване за 
периодично и ритмично обновяване на със­
тава на Конституционния съд. Да се допусне, 
че такъв защитен механизъм е изключен от 
духа и разума на Конституцията, означава да 
се пренебрегне значението на принципа на 
периодично обновяване и да не се преценява 
въздействието на конституционния ценностен 
ред върху проявите на политическа дискреция, 
което е конституционно недопустимо.
Конституцията и ЗКС не приемат за до­
пустимо ненавременно, извън пределите на 
едно забавяне в разумен срок, упражняване 
на правомощията на органите, формиращи 
персоналния състав на конституционната 
юрисдикция, тъй като това би означавало в 
една конституционна правова държава да се 
толерира неизпълнение на конституционните 
повели. Всяка хипотеза на конституционен 
конфликт, какъвто е налице и в конкретния 
случай, изисква защитата на обществения 
интерес да бъде изведена на преден план.
Възприемането на такова разбиране за 
смисъла на тълкуваните конституционни 
разпоредби позволява да се постигне защита 
на принципа на периодично обновяване по 
щадящ за мандатността начин, защото не от­
меня 9-годишния срок на овластяване, както 
е предвиден в Основния закон, а обвързва 
реализирането му като цялостен процес 
с предвидените в Конституцията периоди 
на обновяване състава на Съда. Срокът по 
чл. 147, ал. 2, изр. първо от Конституцията 
за упражняване на правомощията е в съот­
ветствие с двете основни характеристики на 
демократичното управление – мандатност и 
изборност. От една страна, той отразява при­
същата на всяка демокрация необходимост 
от ограничено във времето функциониране 
на държавния орган чрез конкретен персо­
нален състав, явяващо се гаранция срещу 
възможни „изкривявания“ – злоупотреба 
с власт – в резултат на неограничено по 
време изпълнение от него на възложените 
му функции (Решение № 12 от 2022 г. по 
к.д. № 7/2022 г.). От друга страна, устано­
веният в Конституцията начален момент 
на този срок има значение на защита срещу 
произволното прилагане на заложеното в 
Конституцията ценностно решение за пери­
одично и ритмично обновяване на състава 
на Конституционния съд, като стимулира 
своевременното му попълване.