Държавен вестник, бр. 33, 2004 г., стр. 39

Б Р О Й  33
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  39
2. При прилагането на спогодбата от всяка
договаряща държава всеки термин, който не е
определен в нея, ще има значението, което му
придава към момента на прилагането законо-
дателството на тази държава по отношение на
данъците, обхванати от спогодбата, освен ако
контекстът не изисква друго. Всяко значение,
определено в приложимото данъчно законода-
телство на тази държава, ще има предимство
по отношение на значението, определено в дру-
ги закони на тази държава.
Член 4
Местно лице
1. За целите на тази спогодба понятието
“местно лице на едната договаряща държава”
означава:
а) за Кувейт:
1. физическо лице, което има местожителс-
тво в Кувейт и е кувейтски гражданин, и дру-
жество, което е учредено в Кувейт;
2. правителството, орган на местна власт или
централната банка;
3. правителствена институция, която е учреде-
на според законите на Кувейт за изпълнение на
обществени функции и изцяло се притежава от
правителството, като корпорация, фондация, фонд
за развитие, агенция или друго образувание;
4. дружество, учредено по силата на закон,
капиталът на което е изцяло притежаван от едно
или повече от лицата, посочени в т. 2 или 3 на
тази буква;
5. всяко вътрешноправителствено образува-
ние, учредено в Кувейт, в капитала на което
Кувейт участва с други държави;
б) за България: всяко лице, което съгласно
законодателството на България подлежи на
данъчно облагане в нея поради своето место-
жителство, местопребиваване, място на управ-
ление, място на учредяване или всеки друг кри-
терий от подобно естество; този термин обаче
не включва лице, което подлежи на данъчно
облагане в България само по отношение на
доходи от източници в България или имущест-
во, разположено в България.
2. Когато въз основа на разпоредбите на ал. 1
едно физическо лице е местно лице и на двете
договарящи държави, тогава неговото положе-
ние се определя, както следва:
а) то се счита за местно лице само на държа-
вата, в която разполага с постоянно жилище;
ако разполага с постоянно жилище в двете дър-
жави, то се счита за местно лице само на тази
държава, с която има по-тесни лични и иконо-
мически връзки (център на жизнени интереси);
б) ако държавата, в която е центърът на жиз-
нените му интереси,  не може да бъде определена
или ако то не разполага с постоянно жилище в
нито една държава, то се счита местно лице само
на държавата, в която обичайно пребивава;
в) ако то обичайно пребивава в двете държа-
ви или в нито една от тях, то се счита за местно
лице само на държавата, на която е гражданин;
г) ако неговото положение не може да бъде
определено според разпоредбата на буква “в”, ком-
петентните органи на договарящите държави ще
решат въпроса чрез взаимно споразумение.
3. Когато в съответствие с разпоредбите на
ал. 1 лице, което не е физическо лице, е местно
на двете договарящи държави, то се счита за
местно лице само на договарящата държава, в
която е учредено.
Член 5
Място на стопанска дейност
1. За целите на тази спогодба изразът “място
на стопанска дейност” означава определено
място на дейност, чрез което се извършва ця-
лостно или частично стопанската дейност на
едно предприятие.
2. Терминът “място на стопанска дейност”
включва по-специално:
а) място на управление;
б) клон;
в) офис;
г) фабрика;
д) работилница;
е) мина, нефтен или газов кладенец, кариера
или всяко друго място за добиване или използ-
ване на природни богатства.
3. Терминът “място на стопанска дейност”
включва също така:
а) строителна площадка, строителен или
монтажен обект или свързаните с тях надзорни
дейности, но само когато площадката, обектът
или дейностите продължават за период, надви-
шаващ 6 месеца;
б) предоставянето на услуги, включително
консултантски услуги, от предприятие чрез ра-
ботници или друг персонал, нает от предприя-
тието за тази цел, но само когато дейностите с
такъв характер (за същия или свързан обект)
продължават в страната за период или перио-
ди, надвишаващи общо шест месеца за всеки
12-месечен период.
4. Независимо от предходните разпоредби
на този член се счита, че изразът “място на
стопанска дейност” не включва:
а) използването на съоръжения единствено
с цел складиране, излагане или доставка на
стоки, принадлежащи на предприятието;
б) поддържането на запаси от стоки, при-
надлежащи на предприятието, единствено с цел
складиране, излагане или доставка;
в) поддържането на запаси от стоки, при-
надлежащи на предприятието, единствено с цел
преработката им от друго предприятие;
г) поддържане на определено място изклю-
чително за покупка на стоки или за събиране на
информация за предприятието;