Държавен вестник, бр. 45, 2005 г., стр. 37

Б Р О Й  45
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  37
Емилия Друмева
(по т. 1 от решение № 5 от 2005 г.
по к.д. № 10 от 2004 г.)
I. Несъгласието ми е относно т. 1 на реше-
нието, където се обявява противоконституци-
онност на цялата законова уредба за Национал-
на компания “Пристанища”. Разсъжденията и
доводите в решението са единствено и само в
една посока—за това, че се касаело за прехвър-
ляне на държавни функции върху специфичен
правен субект, който не е държавен орган. Този
правен субект е Националната компания “Прис-
танища”, която оспорваният закон е създал като
“държавно предприятие” по смисъла на чл. 62,
ал. 3 от Търговския закон.
В решението този факт само се отбелязва,
без коментар, без съсредоточаване в правната
същност и предназначение на този специфичен
правен субект, без търсене на отговор защо за-
конодателят създава държавното предприятие
НК “Пристанища”, който въпрос всъщност е
определящ за решаването на процесния спор.
Това е съществена празнина, която прави ре-
шението еднопланово и непълно, а разсъжде-
нията и доводите въобще не попадат в предме-
та на спора.
II. Впрочем въпреки игнорирането от стра-
на на Конституционния съд държавното пред-
приятие като правен субект не е приумица на
законодателя; то има столетно съществуване в
развитите европейски страни. Според действа-
щото българско право държавното предприя-
тие не е търговско дружество; то се създава само
със закон. С това действащата законова уредба
(чл. 61, ал. 3 ТЗ) се изчерпва. Но редица други
действащи закони съдържат подробна уредба
на този специфичен правен субект, която уред-
ба е опряна както на Конституцията (чл. 18,
ал. 6), така и на правото на Европейския съюз—
Директивата за прозрачността на финансовите
отношения между държавите членки и публич-
ните предприятия 80/723/ЕЕС, изм. 1985, 1993 и
2000 г., съгласно която “държавните предприя-
тия играят съществена роля в националната
икономика на държавите членки”.
Нито Търговският закон, нито Конституци-
ята, нито правото на ЕС препоръчват държав-
ното предприятие да бъде създавано и да фун-
кционира в някаква определена правно-орга-
низационна форма. А точно това необвързване
с предварително определена организационна
форма се преценява в европейското право като
важно условие да се запази автономията и гъв-
кавостта на държавното предприятие. Там соб-
ственик на имуществото е държавата. Със съз-
даването на едно държавно предприятие не се
извършва прехвърляне на държавни функции,
каквато е основната и единствена теза в реше-
нието, а напротив—държавата поема задълже-
ние да управлява и стопанисва държавната соб-
ственост, за да бъдат постигнати и изпълнени
публични, общозначими цели и задачи.
Но освен че държавното предприятие се съз-
дава с това предназначение, то е длъжно и да го
реализира. Именно социално значимата цел
предопределя създаването на предприятие, в
което участва държавата; защото само държа-
вата, която е собственик на предприятието и го
управлява, може да осигури осъществяването
на тази задача, вкл. и при икономическа криза.
Следователно тук легитимацията на стопан-
ското участие на държавата почива не толкова
върху стремежа към постигане на печалби, кол-
кото върху реализирането на цели на държав-
ното управление и обезпечаването на общест-
вени интереси—в оспорената уредба досежно
НК “Пристанища” те са: да се освободи дър-
жавният бюджет от неприсъщите функции със
стопански характер, а от друга страна—да се
осигури разходването на събраните средства за
развитието на пристанищната инфраструктура,
както се сочи в мотивите при приемането на
оспорения закон.
III. Оспорената законова уредба досежно съз-
даването и функционирането на НК “Пристани-
ща” покрива основните изисквания по този пред-
мет в правото на ЕС, като ги възпроизвежда в
един вече улегнал и работещ модел за управление
на държавната собственост, широко приложен в
съвременното българско законодателство; в този
модел управлението на инфраструктурата—пуб-
лична държавна собственост, е възложено на
държавно предприятие и принципно е отделено
от услугите, извършвани от оператори.
Така оспорената законова уредба не противо-
речи, а напротив—е в съответствие и с Конститу-
цията, защото със създаването на въпросното
държавно предприятие държавата не прехвърля
държавна власт, а поема управлението и обслуж-
ването на държавна собственост в съответствие с
чл. 18, ал. 6 от Конституцията: “Държавните
имоти се стопанисват и управляват в интерес на
гражданите и обществото”, поради което искане-
то в тази му част следваше да се отхвърли.
Конституционен съдия: Е. Друмева
25241
МИНИСТЕРСКИ СЪВЕТ
ПОСТАНОВЛЕНИЕ № 90
 ОТ 19 МАЙ 2005 Г.
за определяне нов размер на социалната
пенсия за старост
МИНИСТЕРСКИЯТ СЪВЕТ
П О С Т А Н О В И :
Член единствен. (1) Определя от 1 юни
2005 г. нов размер на социалната пенсия за
старост 60 лв. месечно.
(2) В размера на социалната пенсия за ста-
рост, определен с ал. 1, е включено и осъвреме-
няването є за 2005 г. по чл. 100 от Кодекса за
социално осигуряване.