Държавен вестник, бр. 64, 2025 г., стр. 56

СТР.  56	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
БРОЙ  64
власт се определя от правилата на принципа 
на разделение на властите, санкционирани от 
правото. Конституционният статус на изпълни­
телната власт изключва нейната управленска 
преценка да бъде блокирана от някоя друга 
власт, в това число и от законодателната. Из­
пълнителната власт е също толкова независима 
и самостоятелна, колкото и законодателната, 
в рамките на нейните компетенции, поради 
което Народното събрание не може със свое 
решение да прегражда пълноценното осъщест­
вяване на оперативни управленски функции 
от страна на Министерския съвет. Ако пар­
ламентът счете, че управленската преценка 
на правителството не съответства на изразе­
ната от него воля и надхвърля параметрите, 
зададени от политическата ориентация на 
парламентарното мнозинство, той може във 
всеки момент да постави в ход механизмите 
на парламентарния контрол“.
В обобщение, при предходната редакция на 
чл. 99, ал. 5 от Конституцията служебното пра­
вителство се назначава от президента, който 
определя структурата и състава му и може да 
прави промени в тях; служебното правителство 
е политически отговорно пред президента, а 
не пред парламента, което не изключва тези 
форми на парламентарен контрол, които не 
са свързани с най-тежката му форма – вот 
на недоверие; служебното правителство на 
общо основание самостоятелно осъществя­
ва конституционните си правомощия, като 
неговите управленски действия не могат да 
бъдат препятствани или отменяни нито от 
президента, нито от Народното събрание.
С новата редакция на разпоредбата на 
чл. 99, ал. 5 от Основния закон се предвиди, 
на първо място, че служебното правителство 
се назначава след консултации на президента 
с парламентарните групи. Очевидно тази про­
мяна не въздейства по какъвто и да е начин 
върху властовия баланс, доколкото поначало 
такива консултации са предвидени в чл. 99, 
ал. 1 от Конституцията преди издаване на 
указа, с който на посочения от най-голямата 
парламентарна група кандидат за минис­
тър-председател се възлага да състави пра­
вителство. Както е посочено в Тълкувателно 
решение № 20 от 1992 г. по к.д. № 30/1992 г., 
„значението на тези консултации е и полити­
ческо, и конституционно“, като изискването 
за тяхното провеждане е относимо изобщо 
към „различните фази на предвидената от 
Конституцията процедура“.
На следващо място, изменената и допълне­
на редакция на конституционната разпоредба 
предписва, че служебното правителство се 
назначава по предложение на кандидата за 
министър-председател, като същият не се 
определя свободно от президента, а измежду 
председателя на Народното събрание, управи­
теля или подуправител на Българската народна 
банка, председателя или заместник-пред­
седател на Сметната палата и омбудсмана 
или негов заместник. Без да се коментира 
доколко е целесъобразно ограничаването на 
избора на държавния глава до титулярите 
на изброените длъжности, изводът за кон­
ституционосъобразност на така извършената 
промяна предполага извършване на преценка 
дали същата променя баланса в отношенията 
между висшите държавни органи.
Съдиите намират, че от гледна точка на 
функционалния критерий такава промяна 
във властовия баланс не е налице. Преди 
всичко служебното правителство, макар и 
назначавано по предложение на кандидата за 
служебен премиер, остава политически отго­
ворно пред президента, а не пред Народното 
събрание, доколкото се запазва непарламен­
тарният източник на неговите правомощия. 
В този смисъл остават в сила постановките 
на Тълкувателно решение № 20 от 1992 г. по 
к.д. № 30/1992 г., според които президентът 
може да прави промени в структурата и със­
тава на Министерския съвет. Да се приеме 
противното, обосновано с обвързването на 
президента от предложението на кандидата 
за служебен министър-председател относно 
структурата и състава на служебното прави­
телство преди назначаването му, би означавало 
да се изключи всяка форма на политически 
контрол върху дейността на такова правител­
ство. Подобно тълкуване, основаващо се на 
изолиран прочит на новата редакция на чл. 99, 
ал. 5 от Основния закон извън контекста на 
цялата конституционна уредба, поначало е не­
съвместимо с дължимия от Съда тълкувателен 
подход, при който следва да се държи сметка, 
че „Конституцията представлява единство от 
правни конструкции и принципи“ (Решение 
№ 11 от 2020 г. по к.д. № 15/2019 г.), поради 
което тълкувателната дейност трябва да се 
основава на цялостния конституционен кон­
текст, при съобразяване на духа и принципите 
на Основния закон (Решение № 13 от 1993 г. 
по к.д. № 13/1993 г.; Решение № 7 от 1996 г. 
по к.д. № 1/1996 г.; Решение № 3 от 2020 г. по 
к.д. № 5/2019 г.; Решение № 15 от 2021 г. по 
к.д. № 6/2021 г.). Във връзка с това е необ­
ходимо да се съобрази, че отговорността на 
премиера и на министрите е конституционен 
принцип (чл. 108, ал. 2 и 3 от Конституцията). 
Както е изяснено в Тълкувателно решение № 4 
от 1994 г. по к.д. № 8/1994 г., правителството 
е политически отговорно пред парламента, 
тъй като „изпълнителната власт има за свой 
конституиращ източник законодателната“. В