Държавен вестник, бр. 51, 2000 г., стр. 5

Б Р О Й  51
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  5
официална, хуманитарна, природозащитна и
др. не трябва да се отнасят към сферата на
изключителната компетентност на Народно-
то събрание.
Решаващо значение има целта на пребива-
ването (преминаването), а не вида на чужде-
странните войски (сухопътни, въздушни, морс-
ки) или вида на тяхното въоръжение (конвен-
ционално или ядрено).
Ръководен от тези съображения, Конститу-
ционният съд в т. 2 на диспозитива на решени-
ето си по к.д. № 6 от 1994 г. е дал следното тъл-
куване на обсъжданата в същото решение раз-
поредба на основния закон:
“Народното събрание по силата на чл. 84,
т. 11 от Конституцията има изключителната
компетентност да разрешава пребиваването на
чужди войски на територията на страната или
преминаването им през нея, когато то има во-
енен или военно-политически характер.
Разрешение за пребиваване на чужди войс-
ки на територията на страната или за премина-
ването им през нея, когато то няма военен или
военно-политически характер, дават други дър-
жавни органи, определени със закон.”
Същото становище е потвърдено в Решение
№ 23 от 9 ноември 1995 г. по к.д. № 20 от 1995 г.,
като е изтъкнато, че компетентността на На-
родното събрание по чл. 84, т. 11 от Конститу-
цията е свързана с целта на пребиваването или
преминаването на чуждите войски и няма осно-
вание този критерий да бъде изоставен.
Двете решения са за тълкуване на Конститу-
цията и са задължителни съгласно нейния
чл. 149, ал. 1, т. 1 и чл. 14, ал. 6 ЗКС. В оспоре-
ните разпоредби на чл. 8, ал. 1, препращащата
към него ал. 1 на чл. 11, както и в чл. 72, ал. 3
ЗМПВВППРБ, е посочено, че разрешения ще
се издават от Министерския съвет, когато посе-
щенията на чуждестранни военни или подвод-
ни кораби са с мирна (невоенна) цел. Тези раз-
поредби напълно отговарят на чл. 84, т. 11 от
Конституцията, разбирана и прилагана съоб-
разно задължителното є тълкуване, извърше-
но от Конституционния съд, поради което ис-
кането за установяване на тяхната противокон-
ституционност следва да се отхвърли.
Според оспорения чл. 12 ЗМПВВППРБ Ми-
нистерският съвет определя реда за посещение
и престой на чуждестранни военни или подвод-
ни кораби. Разпоредбата не третира кой разре-
шава посещението и престоя на корабите. За
разрешителния режим се отнасят вече посоче-
ните съображения. По аргумент за по-силното
основание следва да се приеме, че който е ком-
петентен да разреши посещението и престоя на
чуждестранен военен кораб, може да определи
и реда за реализиране на разрешените посеще-
ния и престои.
Не е противоконституционна и разпоредба-
та на чл. 13, ал. 1 ЗМПВВППРБ, предписваща,
че предварително разрешение за влизане във
вътрешните морски води или пристанищата не
се изисква при официално посещение, когато
на кораба се намира държавен глава, минис-
тър-председател или ръководител на ведом-
ство по външните работи, както и за съпро-
вождащите го кораби.
Официално посещение на висши представи-
тели на чужда държава е възможно след покана
от компетентни български органи, което пред-
поставя и разрешение за посещение и престой
на корабите, с които тези лица пътуват или се
съпровождат. По характер официалното посе-
щение е такова с невоенна (мирна) цел, поради
което за него се отнасят вече изложените съоб-
ражения за разрешителната компетентност.
II
Вносителите искат обявяване за противокон-
ституционна на онази част от редакцията на
чл. 94, ал. 1 и чл. 107, ал. 2 ЗМПВВППРБ, коя-
то предвижда възможност пристанища да бъ-
дат собственост не само на държавата, но и на
други юридически или физически лица. Според
вносителите крайбрежната плажна ивица, обя-
вена за изключителна държавна собственост с
чл. 18, ал. 1 на Конституцията, е границата меж-
ду водната площ и сушата, включва цялата
крайбрежна ивица, поради което посочените
разпоредби на ЗМПВВППРБ са противокон-
ституционни.
Изложената в искането интерпретация на
понятието “крайбрежна плажна ивица” е не-
приемлива.
Оспорените разпоредби се отнасят за рибар-
ски, яхтени пристанища и такива със специал-
но предназначение, тъй като пристанищата за
обществен транспорт са публично-държавна
собственост (чл. 107, ал. 1 във връзка с чл. 93
ЗМПВВППРБ), каквито са и военните и гра-
ничнополицейските поради предназначението
им и властническите правомощия на органите,
които ги ползват (Решение № 19 от 21 декември
1993 г. по к.д. № 11 от 1993 г.).
Конституционният съд със свое тълкувател-
но Решение № 2 от 6 февруари 1996 г. по к.д.
№ 26 от 1995 г. е приел, че обектите на изклю-
чителна държавна собственост са изчерпател-
но изброени в чл. 18, ал. 1 на Конституцията.
Поради това разширително тълкуване на съща-
та конституционна разпоредба е недопустимо.
Понятието “бряг” е по-широко от “плаж”. Ос-
новният закон обявява за изключителна дър-
жавна собственост не цялата крайбрежна иви-
ца, а само нейната плажна част. От решаващо
значение е обстоятелството, че становището на
вносителите противоречи на волята на консти-
туционния законодател. При приемане на чл. 18,
ал. 1 от Конституцията във Великото Народно
събрание са обсъждани двете тези—за изклю-
чителна държавна собственост да се обяви ця-
лата крайбрежна ивица или само плажната є
част. Прието е, че изключителна държавна соб-
ственост ще бъде само плажната ивица. За ос-