Държавен вестник, бр. 100, 2008 г., стр. 15

Б Р О Й  100
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  15
Людмил Нейков
Подписах диспозитива на решението, защо-
то считам, че, както се приема с него, атакува-
ната законова уредба не противоречи на Конс-
титуцията.
1. Съображенията ми за това обаче са раз-
лични от тези, изложени в решението, с което
се приема,че в случая дейността на Комисията
за защита на конкуренцията (КЗК) е правораз-
давателна, като респективно и постановявани-
ят от нея акт има такъв характер.
На КЗК като на държавен орган, който има
отношение към държавните поръчки, с атаку-
ваните като противоречащи на Конституцията
законови разпоредби са възложени само конт-
ролно-отменителни функции относно законо-
съобразността в процедурата за възлагане на
обществена поръчка до сключването на дого-
вора или на рамковото споразумение (чл. 120,
ал. 1 ЗОП). Тази дейност на КЗК има правораз-
давателен елемент, но тя не може да бъде оха-
рактеризирана като правораздавателна, а се
ограничава от самия закон само в рамките на
контролно-отменителна дейност. Обстоятелс-
твото, че в производството пред нея КЗК уп-
ражнява даденото є правомощие по регламен-
тирани процедурни правила, повечето от които
са характерни за съдебното производство, също
така не прави дейността є правораздавателна.
Това е така, защото в нея липсват някои от
съществените белези на правораздаването. Не
може да има правораздаване, без в тази дей-
ност да се съдържа правомощието за решаване
на правния спор по същество. С атакуваните
разпоредби на КЗК не е дадено такова право-
мощие. Тя не може да решава спора по същес-
тво, а є е възложено само да проконтролира
законосъобразността на решението, действие-
то или бездействието на възложителя и да оста-
ви жалбата без уважение или, ако намери осно-
вание за това, да отмени и върне на админист-
ративния орган преписката за продължаване
процедурата за възлагане на обществената по-
ръчка (чл. 122г, ал. 1 ЗОП). В тази насока осо-
бено важно е и това, че постановяваният от КЗК
акт не се ползва със силата на пресъдено нещо,
показател, който в градацията на белезите на
правораздаването стои на най-високо място.
Регламентирането на дейността на комиси-
ята като контролно-отменителна, както и на
издавания от нея акт като своеобразен адми-
нистративен акт, който подлежи на обжалване
пред съда, не е случайно. Тя е насочена към
запазване възможността издаваните от възло-
жителя на обществените поръчки индивидуал-
ни административни актове да остават в негова
изключителна компетентност и по този начин
да се отстоява принципът административните
органи да са самостоятелни при издаване на
актовете си.
2. Не приемам направеното в решението
казуално тълкуване на чл. 119, ал. 1 от Конс-
титуцията в подкрепа на застъпената теза за
правораздавателния характер на дейността на
КЗК и на нейния акт като основание за отхвър-
ляне на искането за обявяване за противокон-
ституционни атакуваните законови разпоред-
би. Предложеното разширително тълкуване на
конституционния текст представлява по-ско-
ро дописване на Конституцията—недопусти-
мо законодателстване, каквото правомощие
Конституционният съд няма. Прието е с нап-
равеното тълкуване на конституционния текст
в смисъл, че той допуска решаването на пра-
вен спор, респективно правораздавателна дей-
ност от извънсъдебен независим орган винаги,
когато е гарантирано окончателно произнася-
не по спора от съда.
Считам, че не такава е била волята на кон-
ституционния законодател при създаването на
тази разпоредба, защото в противен случай
наред с възможността за създаване със закон
на специализирани съдилища би предвидил
изрично и възможността за извънсъдебно пра-
вораздаване от други органи, респективно от
специални юрисдикции. Така впрочем е дейс-
твал конституционният законодател при съз-
даването на предшестващи конституции, ко-
гато действително е имал волята да предоста-
ви възможност за правораздаване от други
органи освен съда (например чл. 125 и чл. 126,
ал. 2 от Конституцията от 1971 г.). Именно
волята си да се премахне този вид правораз-
даване, съществуващ в миналото, конститу-
ционният законодател е изразил при създава-
нето на тълкувания конституционен текст,
като не е предвидил отново такава възмож-
ност. С направеното казуално тълкуване фак-
тически сега се възкресява този вид право-
раздаване против волята на конституционния
законодател.
При казуалното тълкуване съдът извършва
тълкуване, необходимо, за да мотивира своето
решение. Това тълкуване, макар и ненамиращо
място в диспозитива, също има определена
обвързваща сила. Това обстоятелство именно
ме мотивира да възразя относно санкционира-
нето от страна на Конституционния съд на въз-
можността, при действащата конституционна
уредба, със закон да се дават правораздавател-
ни правомощия на други държавни органи из-
вън съдилищата, посочени в чл. 119 от Консти-
туцията. Направеното разширително тълкува-
не би имало за последица възможността за не-
ограничено разширяване по законодателен път
на кръга на извънсъдебните правораздавател-
ни органи в противоречие с действащата конс-
титуционна уредба.
Конституционен съдия:
Людмил Нейков