Държавен вестник, бр. 70, 2004 г., стр. 25

Б Р О Й  70
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
С Т Р .  25
Раздел II
Задължително настаняване и лечение
Чл. 155. На задължително настаняване и
лечение подлежат лицата по чл. 146, ал. 1, т. 1
и 2, които поради заболяването си могат да
извършат престъпление, което представлява
опасност за близките им, за околните, за об-
ществото или застрашава сериозно здравето им.
Чл. 156. (1) Задължителното настаняване и
лечение на лицата по чл. 155 се постановява с
решение от районния съд по настоящия адрес
на лицето, а в случаите по чл. 154—от районния
съд по местонахождението на лечебното заве-
дение.
(2) Задължителното лечение се осъществя-
ва в лечебни заведения за стационарна психи-
атрична помощ и психиатрични диспансери, в
психиатрични отделения или клиники на мно-
гопрофилните болници и в лечебни заведения
за специализирана психиатрична извънболнич-
на помощ.
Чл. 157. Задължителното настаняване и ле-
чение може да бъде поискано от прокурора, а в
случаите на чл. 154, ал. 3—и от ръководителя
на лечебното заведение.
Чл. 158. (1) Съдът изпраща преписи от ис-
кането за задължително настаняване и лечение
на лицето, чието настаняване ще се разглежда.
Лицето може в 7-дневен срок да направи възра-
жение и да посочи доказателства.
(2) Съдът разглежда делото в открито засе-
дание с участието на лицето в 14-дневен срок от
постъпване на искането.
(3) Когато е дадено разрешение от районния
съдия по реда на чл. 154, ал. 2, съдът разглежда
делото незабавно, като в този случай ал. 1 не се
прилага. Преписите се връчват в съдебното
заседание, а ръководителят на лечебното заве-
дение осигурява явяването на лицето.
(4) Участието на психиатър, защитник и
прокурор е задължително.
(5) Лицето, чието настаняване се иска, тряб-
ва да бъде разпитано лично и ако възникне
необходимост, се довежда принудително. Кога-
то здравословното състояние на лицето не поз-
волява да се яви в съдебното заседание, съдът е
длъжен да придобие непосредствено впечатле-
ние за неговото състояние.
Чл. 159. (1) Съдът назначава съдебно-психи-
атрична експертиза, когато установи, че е на-
лице някое от обстоятелствата по чл. 155 и след
изслушване на психиатър относно вероятното
наличие на психично разстройство на лицето.
Съдът определя формата на провеждане на
експертизата—амбулаторна или стационарна.
(2) Съдът определя лечебното заведение и
вещото лице за провеждане на експертизата,
както и срока за извършването є, който не
може да е по-дълъг от 14 дни, и насрочва след-
ващото заседание по делото, което се провеж-
да не по-късно от 48 часа след завършване на
експертизата.
(3) Ако срокът, определен за извършване на
експертизата, се окаже недостатъчен, по изк-
лючение съдът може в открито заседание да го
удължи еднократно, но с не повече от 10 дни. В
този случай съдът отлага със същия срок и нас-
роченото заседание по ал. 2.
(4) Ако съдът установи, че не са налице об-
стоятелствата по чл. 155 или не се установи след
изслушване на психиатър наличие на психично
разстройство на лицето, съдът прекратява де-
лото.
Чл. 160. (1) Съдебно-психиатричните екс-
пертизи се провеждат по ред, определен с на-
редба на министъра на здравеопазването и ми-
нистъра на правосъдието.
(2) По време на провеждането на експерти-
зата не се провежда лечение, освен при спешни
състояния или след изразено информирано съг-
ласие от лицето.
(3) Едновременно с експертизата вещото
лице дава становище за способността на лицето
да изразява информирано съгласие за лечение,
предлага лечение за конкретното заболяване и
препоръчва лечебни заведения, в които то може
да се проведе.
Чл. 161. (1) Определението на съда за пре-
кратяване на делото или за назначаване на ек-
спертизата подлежи на обжалване с частна жал-
ба или протест в тридневен срок. Обжалването
спира провеждането на експертизата освен ако
съдът постанови друго.
(2) Окръжният съд се произнася в открито
заседание. Неявяването на лицето без уважи-
телни причини не е пречка  за разглеждане на
делото.
Чл. 162. (1) След като изслуша лицето относ-
но заключението на съдебно-психиатричната
експертиза, съдът се произнася по делото с ре-
шение въз основа на събраните доказателства.
(2) С решението съдът се произнася по необ-
ходимостта от задължително настаняване, оп-
ределя лечебното заведение, както и наличие-
то или липсата на способност на лицето за из-
разяване на информирано съгласие. Съдът оп-
ределя срока на настаняването и лечението,
както и формата на лечението—амбулаторно
или стационарно.
(3) Когато приеме липса на способност на
лицето, съдът постановява задължително ле-
чение и назначава лице от кръга на близките на
болния, което да изразява информирано съгла-
сие за лечението. При конфликт на интереси
или при липса на близки съдът назначава пред-
ставител на общинската служба по здравеопаз-
ване или определено от кмета на общината лице
по седалището на лечебното заведение, което
да изразява информирано съгласие за лечение-
то на лицето.
Чл. 163. (1) Решението на съда може да се
обжалва от заинтересованите лица в 7-дневен
срок от постановяването му. Окръжният съд се
произнася в 7-дневен срок с решение, което не
подлежи на обжалване.