Държавен вестник, бр. 89, 2017 г., стр. 15

БРОЙ  89	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  15  
ВЪРХОВЕН 
АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 3179
от 15 март 2017 г.
по административно дело № 4681 от 2016 г.
Върховният административен съд на Репуб­
лика България – второ отделение, в съдебно 
заседание на четиринадесети февруари две 
хиляди и седемнадесета година в състав: пред­
седател: Боян Магдалинчев, членове: Захаринка 
Тодорова, Севдалина Червенкова, при секретар 
Михаела Петрова и с участеито на прокурора 
Лидия Ангелова изслуша докладваното от 
председателя Боян Магдалинчев по адм. дело 
№ 4681/2016.
Производството е по чл. 185 и сл. АПК.
Образувано е по жалби на Сдружение „Цен­
тър за защита правата в здравеопазването“, 
София, и Амбулатория за извънболнична спе­
циализирана помощ „Медицински център по 
интегративна медицина“ – ООД, София, срещу 
Наредба № 30 от 15.07.2010 г. за утвърждаване 
на медицински стандарт „Медицинска онко­
логия“ (наредбата), издадена от министъра на 
здравеопазването (обн., ДВ, бр. 60 от 2010 г.; 
изм. и доп., бр. 92 от 2010 г., бр. 32 от 2014 г. 
и бр. 37 от 2016 г.). Жалбоподателите излагат 
съображения в жалбите си, че посочената 
наредба е издадена при неспазване на устано­
вената форма, тъй като от първоначалното є 
издаване е изменена и допълнена два пъти с 
преходните и заключителните разпоредби на 
други две наредби, което е в нарушение на ЗНА 
и УПЗНА. Твърди се още, че е налице нару­
шение на административнопроизводствените 
правила, както и на принципа на обоснованост, 
заложен в чл. 26 ЗНА. Излагат съображения, 
че оспорените норми и текстове са приети без 
мотиви и без да е посочена конкретна цел, която 
да бъде постигната с приемането на наредбата. 
Развиват доводи, че с оспорената наредба се 
въвеждат нови изисквания за материално-тех­
ническата база, инсталационните съоръжения, 
организацията на работа, човешките ресурси, 
апаратурата, минималния обем дейност и др., 
като липсва финансова обосновка и оценка на 
приложението на предвидените в наредбата 
изисквания и дейности. Поради това правят 
искане съдът да постанови решение, с което 
да обяви за нищожна оспорената наредба в 
цялост, алтернативно да я отмени като незако­
носъобразна на основание чл. 146, т. 2 – 5 АПК. 
Ответникът – министърът на здравеопаз­
ването, чрез процесуалния си представител в 
съдебно заседание и в писмените си защити 
от 13.06.2016 г. и тази от 20.02.2017 г. излага 
подробни съображения за недопустимост, а 
по същество, за неоснователност на жалбата. 
Участвалите по делото представители на 
Върховната административна прокуратура 
дават мотивирано заключение за допустимост 
на подадените жалби поради наличие на пра­
вен интерес за жалбоподателите от оспорване 
законосъобразността на наредбата, за не­
основателност на жалбата в частта є относно 
претендираната нищожност на оспорената 
наредба и за основателност на възраженията 
на жалбоподателите за издаване на същата при 
допуснати съществени нарушения на админи­
стративнопроизводствените правила. Според 
него мотивите на оспорената наредба нямат 
очертаното от чл. 28, ал. 2 ЗНА съдържание.
Настоящият тричленен състав на Върховния 
административен съд – второ отделение, нами­
ра подадената жалба за процесуално допустима 
по следните съображения:
По силата на чл. 186, ал. 1 АПК правото 
на оспорване на подзаконов нормативен акт 
принадлежи на гражданите, организациите и 
органите, чиито права, свободи или законни 
интереси са засегнати или могат да бъдат 
засегнати от него или за които той пораж­
да задължения. Следователно задължителна 
предпоставка за допустимост на оспорването 
на наредбата е наличието на правен интерес 
от търсената съдебна защита. 
Неоснователни са наведените от ответ­
ника възражения в посока липса на правен 
интерес от оспорване на процесната наредба 
от страна на Амбулатория за извънболнична 
специализирана помощ „Медицински център 
по интегративна медицина“ – ООД, поради 
заличаването на дружеството от регистъра на 
лечебните заведения за извънболнична помощ 
със Заповед № РЛЗ 150 от 19.04.2016 г. на ди­
ректора на Столичната регионална здравна 
инспекция. Съдът счита тези възражения за 
неотносими към преценката за наличието на 
правен интерес от страна на дружеството от 
оспорване, тъй като жалбата срещу процесната 
наредба е подадена на 31.03.2016 г., а съгласно 
Тълкувателно решение № 3 от 16.04.2013 г. по 
тълк. дело № 1/2012 г. на общо събрание на 
колегиите на Върховния административен съд 
при оспорване на административни актове с 
искане за обявяване на нищожност правният 
интерес за оспорващия следва да се преценява 
към момента на подаване на жалбата. 
Неоснователни са и възраженията на от­
ветника за недопустимост на оспорването от 
страна на Сдружение „Център за защита правата 
в здравеопазването“. Видно от Тълкувателно 
решение № 2 от 12.02.2010 г. по тълк. дело 
№ 4/2009 г. на общо събрание на колегиите на 
Върховния административен съд, съсловните 
(браншовите) организации и другите юридиче­
ски лица с нестопанска цел могат да оспорват 
подзаконови нормативни актове при наличието 
на правен интерес, обоснован от предмета на 
дейност и целите, за които са създадени. В