Държавен вестник, бр. 102, 2010 г., стр. 13

БРОЙ  102	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  13  
чрез демократичния способ за образуване на 
предвидените в Конституцията органи, така 
и за контрол върху тяхната дейност. 
Установена е мандатност и за администра­
тивни длъжности. Министерският съвет в 
съответствие с чл. 105, ал. 2 от Конституцията 
може да учредява административни органи и 
да ги установява като мандатни (Тълкувателно 
решение № 5 от 1994 г., к.д. № 3 от 1994 г). 
2.2. Понятието мандат на публичното пра­
во, макар и общоупотребимо, не е легално 
дефинирано. То е претърпяло съществена 
еволюция и е белег на демократичната и 
правова държава. Мандатът е и политическа 
категория. Има връзка и с партийния мандат, 
доколкото чрез упражняване на политически 
права се установява зависимост от вота на 
избирателите. Следователно при предста­
вителната демокрация чрез изборността и 
съобразно избирателната система се влияе 
върху мандата на държавните органи. 
Най-общо мандатът се определя като осо­
бена публична служба в интерес и в полза на 
обществото за определен срок. За конституци­
онното право то има ясно изразено съдържа­
ние – пълномощие за осъществяване на власт. 
Прегледът на конституционните разпоредби, 
уреждащи мандат, показва, че мандат е сро­
кът, в който държавният орган осъществява 
предоставените със създаването му държавни 
функции. За Народното събрание мандатът 
настъпва с избора. Полагането на клетва е 
условие не за възникване на мандата, а за да 
се встъпи в изпълнение на пълномощията 
(Тълкувателно решение № 1 от 1992 г., к.д. 
№ 18 от 1991 г.). Това следва да се отнесе и 
до други конституционно предвидени органи 
с мандатност, когато се полага клетва.
Конституцията употребява понятието, за 
да означи правомощията на органите и срока 
на упражняването им. За означаване на ман­
датността освен с термина „мандат“ тя борави 
и с други означения, които, като отразяват 
същността на правното явление, акцентират 
в конкретната конституционна разпоредба 
върху едната или другата същностна страна 
на мандата, съобразявайки кой е неговият но­
сител, различните правоотношения и тяхното 
съдържание. Така например: парламентарен 
мандат (чл. 64, ал. 2, чл. 67); избор за опре­
делен срок – вж. чл. 132а, ал. 4 във връзка с 
ал. 2 и 3; пълномощие/пълномощия – чл. 64, 
ал. 3, чл. 72, чл. 91, ал. 2, чл. 91а, ал. 2, чл. 93, 
ал. 5, чл. 97, ал. 2 и 4, чл. 102, ал. 1; правомо­
щия – чл. 102, ал. 1, чл. 104, чл. 111, чл. 149, 
ал. 2; функции – чл. 103, ал. 1 и 3, чл. 132а, 
ал. 6. В теорията и практиката се провеждат 
различни отграничения, например проучва­
телен мандат – чл. 99, ал. 4, чл. 102, ал. 3, 
т. 2 от Конституцията; „овакантен“ мандат, 
прекъснат (замразен) мандат за остатъчен 
срок, мандат на ротационен принцип, ман­
дат на квотен принцип, опосреден мандат; 
разисква се върху конструкции за „висящ 
мандат“, „мандат под условие“ (Тълкувателно 
решение № 1 от 1992 г., к.д. № 18 от 1991 г.). 
От гледна точка на възникване на мандатното 
правоотношение се говори за свързан с избор 
или назначение мандат. 
Различното терминологично означаване 
показва разлика в режима на съответния 
вид мандат по различни признаци. В това 
отношение се отличава проучвателният ман­
дат. Но и той има за съдържание определени 
правомощия – извършване на действия по 
конституиране на органа в определен срок 
съобразно политическия мандат – вота на 
избирателитe.
Подходът на конституционния законодател 
при уредбата на мандата е различен. Докато 
за някои конституционно установени органи 
уредбата се изчерпва изцяло в Конституцията, 
за други е използвано овластяване на текущия 
законодател. Така например в чл. 138 и 139 
от Конституцията за органите на местното 
самоуправление е посочен само срокът на 
мандата на общинския съвет и на кмета и 
цялата уредба е поверена на законодателството 
(чл. 146 от Конституцията). 
Конституционният мандат има две със­
тавки – съдържателна (осъществяване на 
държавнически функции) и времева (срок за 
осъществяването им). Той е период от време, 
в който определен колективен или едноличен 
държавен орган осъществява (може да упраж­
нява) правомощията, установени от Консти­
туцията или по силата на Конституцията, от 
основаващ се на нея закон. Във втория случай, 
законът е, който урежда мандата съобразно 
указаните от Конституцията положения: про­
дължителност на мандата (начало и край, ако 
не са посочени в нея), прекратяване. 
Конституционно установените правомощия 
на всички органи уредени от Конституция­
та, не могат да се отнемат със закон. Това е 
положение, което се отнася до всички кон­
ституционно установени държавни органи. 
Такова правило виждаме изрично в чл. 149, 
ал. 2 от Конституцията за предоставените 
на Конституционния съд правомощия. Зася­
га се съдържателната страна на мандатите 
и възможността за промяната є само чрез 
промяна по конституционен ред е гаранция 
за конституционосъобразното осъществяване 
на държавната власт. 
2.3. Фундаменталните ценности, върху 
които се изгражда Българската държава и 
нейните институции, са посочени в глава първа 
„Основни начала“ на Конституцията. В нея 
мандатът не е посочен като основно положение 
(принцип) изрично, но на изграждането на 
отношенията и на функцията за реално осъ­
ществяване на държавната власт на основата