Държавен вестник, бр. 27, 2008 г., стр. 8

С Т Р .  8
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  27
Г. В т. 4 от искането си народните предста-
вители са посочили, че тази част от закона про-
тиворечи и на чл. 6 ЕКПЧ относно изисква-
нето за справедлив процес. Искането не е до-
пуснато до разглеждане, въпреки че преди това
не е посочено дали има недостатъци.
 В случая считам, че съдът е направил опу-
щение, като не е допуснал искането в тази му
част, което единствено може да се поправи с
излагането на мотиви дали законът противоре-
чи на конвенцията, тъй като тя е част от вът-
решното ни право съгласно чл. 5, ал. 4 от Кон-
ституцията.
Тук трябва да се отбележи, че изпълнението
на съдебното решение съдът в Страсбург наис-
тина определя като един от аспектите на съдеб-
ния процес. Но в случая Съдът по правата на
човека има предвид приключването на проце-
са, включващ и изпълнението в разумен срок, а
не с обстоятелствата, отнасящи се до материал-
ното състояние на взискателите. Трайната прак-
тика на съда е в смисъл затрудненията, невъз-
можността, за участие в съдебните спорове тряб-
ва да се компенсира с осигуряването на без-
платна адвокатска помощ.
Д. В заключение: в казус като настоящия,
колкото на пръв поглед абсурдно да звучи,
Конституцията, като изключим чл. 85, т. 9, е
неотносима.
 В противен случай може да бъде отменен
закон, въпреки че е съобразен с общностното
право с констатация, че противоречи на Кон-
ституцията. Това ще има парадоксален резул-
тат да се суспендира правото на Общността. На
говорим език това значи, че не е избледняла
нагласата—да живеем като на запад, а да уп-
равляваме като на изток.
Конституционен съдия: Р. Янков
Красен Стойчев
I. За характер на дейността, която извърш-
ват частните съдебни изпълнители.
Член 19, ал. 2 от Конституцията посочва,
че законът трябва да създава и гарантира на
всички граждани и юридически лица еднакви
правни условия за стопанска дейност. Крите-
рият, дали една дейност може да се определи
като “стопанска”, или което е същото като
“икономическа”, е обективен. В смисъл, че се
преценява самата дейност per se без значение
под каква точно форма или по какъв точно
начин се осъществява. Щом се предоставят
услуги срещу възнаграждение с цел печалба,
то става дума за стопанска дейност. Факт е,
че в отделни закони се съдържат определения
за това, какво е “стопанска дейност” (вж. § 1,
т. 9 ЗЗК; § 1, т. 3 ЗОАРАКСД), но техните де-
финиции също така възпроизвеждат общоус-
тановеното разбиране за това, какво пред-
ставлява “стопанска дейност”. Същото може
да се каже и по друг начин: стопанска е всяка
дейност, която е насочена към пазара, поне-
же тъкмо пазарът е мястото, където участие-
то няма друга цел освен печалба. От тази глед-
на точка другите характеристики на дейност-
та, и по-специално, че тя се извършва в об-
ществен интерес или пък, че нейни парамет-
ри са предмет на регламентация, са без значе-
ние за определянето на понятието “стопанска
дейност”. По това съображение дейността, ко-
ято извършват представителите на т. нар. “сво-
бодни професии”, също би следвало да се ква-
лифицира като стопанска дейност
Погледнато в най-общ план изглежда, че
дейността на частните съдебни изпълнители и
на нотариусите има стопански характер—те
получават възнаграждение за извършена от тях
услуга. Проблемът обаче е там, че природата
на самата тази дейност е от такова естество, че
то не позволява нейното трансформиране в сто-
панска дори тогава, когато тя се осъществява
от лица, които не са част от държавното управ-
ление и държавната администрация. Упражня-
ваната както от нотариусите, така и частните
съдебни изпълнители дейност пряко и непос-
редствено е свързана с упражняване на публич-
на власт. На тях им е възложено да извършват
дейност, която естествено принадлежи на дър-
жавата, но държавата е преценила не да я осъ-
ществява пряко, а чрез тях. Предоставянето
на публична по характера си дейност на частни
лица, за да я упражняват под контрола на дър-
жавата, не превръща тази дейност в стопанска,
т. е. дейност, която се развива в рамките на част-
ното право, доколкото тя продължава да има
същия публичен ефект, както и тогава, когато
е била упражнявана от държавни органи. Ето
защо и разпоредбата на чл. 19, ал. 2 от Консти-
туцията не би могъл да намери приложение по
отношение дейността на частните съдебни из-
пълнители и нотариусите. Този текст има пред-
вид развитието на частната инициатива и част-
ното предприемачество. Колкото до съображе-
нията, че дейността на частните съдебни из-
пълнители и на нотариусите е регламентира и
размерът на таксите, които следва да се плащат
при нейното осъществяване, съответно фикси-
ран от държавата, те сами по себе си не могат
да бъдат от решаващ характер за квалификаци-
ята на дейността. Фактът, че една дейност е
регламентирана или пък че размерът на въз-
награждението за извършваната услуга е пред-
варително установен, са външна проява на ха-
рактера на дейността и сами по себе не са дос-
татъчни, за да го трансформират. По-скоро те
се налагат от характера на извършваната дей-
ност. Характерът на дейността налага също така
и някои специфични решения с оглед наказа-
телната отговорност на лицата, които извърш-
ват тази дейност—според НК частните съдебни