Държавен вестник, бр. 51, 2006 г., стр. 116

С Т Р .  116
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  51
Проверява се контейнерът(-ите) по отношение
на трайността. Това може да се извърши чрез удос-
товеряване на употребата му за поне 3000 km про-
бег. Ако това не е удостоверено, се прилага след-
ната процедура (при система с повече от един кон-
тейнер процедурата се провежда поотделно за все-
ки контейнер):
5.1.3.1. Контейнерът се демонтира от ПС. По
време на демонтирането се вземат мерки за недо-
пускане на повреди на елементите и запазване
целостта на горивната система.
5.1.3.2. Контейнерът се претегля.
5.1.3.3. Контейнерът се свързва към резервоа-
ра за гориво (възможно е той да е външен), пълен
с еталонно гориво до 40 % от вместимостта си.
5.1.3.4. Температурата на горивото в резервоа-
ра е между 283 К (10 °С) и 287 К (14 °C).
5.1.3.5. Резервоарът (външният) за гориво се
подгрява от 288 К до 318 К (15 °С до 45 °С) (увели-
чението е с 1 °С на всеки 9 min).
5.1.3.6. Ако се получи пробив в контейнера пре-
ди температурата да е достигнала 318 К (45 °С), се
изключва източникът на топлина. След това кон-
тейнерът се претегля. Ако контейнерът не е дос-
тигнал до пробив по време на подгряването до 318 К
(45 °С), процедурата по т. 5.1.3.3 се повтаря докато
се получи пробив.
5.1.3.7. Пробивът може да се провери, както е
посочено в т. 5.1.5 и 5.1.6, или с използване на друг
начин за вземане на проби и анализ, който дава
възможност за определяне на емисиите на въгле-
водороди от контейнера при пробив.
5.1.3.8. Контейнерът с активен въглен се про-
чиства с поток от лабораторен въздух с дебит 25 ±
5 l/min, докато премине въздух с обем, равен на
неговия обем, умножен по 300.
5.1.3.9. Контейнерът се претегля.
5.1.3.10. Стъпките по т. 5.1.3.4.—5.1.3.9 на про-
цедурата се повтарят 9 пъти. Изпитването може да
се прекрати преждевременно, след не по-малко от
3 цикъла на дълготрайност, ако масата на контей-
нера се е стабилизирала след последните цикли.
5.1.3.11. Контейнерът за улавяне на емисиите
от изпаряване се монтира отново и ПС се връща
към нормалното си работно състояние.
5.1.4. За предварителна подготовка на контей-
нера се използва един от методите по т. 5.1.5 и
5.1.6. За ПС с повече от един контейнер всеки кон-
тейнер се подлага на отделна предварителна под-
готовка.
5.1.4.1. Емисиите от контейнера се измерват за
определяне на пробив.
Пробивът се определя като точката, в която
общото количество отделени въглеводороди ста-
не равно на 2 g.
5.1.4.2. Пробивът може да бъде проверен с каме-
ра за емисии от изпаряване, както е посочено съот-
ветно в т. 5.1.5 и 5.1.6. Друга възможност е пробивът
да се определи чрез използване на спомагателен
контейнер за улавяне на изпаренията, свързан след
контейнера на ПС. Спомагателният контейнер се
прочиства добре със сух въздух преди зареждане.
5.1.4.3. Измервателната камера се прочиства за
няколко минути точно преди изпитването. Венти-
латорите за размесване на въздуха са включени по
време на прочистването.
Анализаторът на въглеводороди се нулира и
тарира непосредствено преди изпитването.
5.1.5. Изпитване на контейнера за пробив чрез
повторно подгряване.
5.1.5.1. Резервоарът(-ите) за гориво на ПС се
изпразва през пробката му. Изпразването не тряб-
ва да доведе до прочистване или зареждане на ус-
тройствата за улавяне на изпаренията на ПС над
нормалното. Обикновено за тази цел е достатъчно
сваляне на капачката на резервоара.
5.1.5.2. Резервоарът(-ите) за гориво се преза-
режда(т) с гориво за изпитване при температура
от 283 К до 287 К (10 °С до 14 °С) до 40 % ± 2 % от
нормалната му обемна вместимост. Капачката на
резервоара на ПС се поставя отново.
5.1.5.3. В рамките на 1 h, след като е било пре-
заредено с гориво, ПС се вкарва в камерата за еми-
сии от изпаряване с изключен двигател. Сензорът
за температура на резервоара за гориво е свързан
към системата за записване на температурата. Из-
точникът на топлина се позиционира правилно по
отношение на резервоара за гориво и се свързва
към регулатора на температурата. Източникът на
топлина е посочен в т. 4.4. За ПС, оборудвани с
повече от един резервоар, всеки от тях се подгрява
по същия начин, както е посочено по-долу. Разли-
ката в температурите на резервоарите е в граници-
те на ± 1,5 К.
5.1.5.4. Допуска се горивото изкуствено да се
подгрява до началната за изпитването за денонощ-
ни температурни разлики температура от 293 К (20
°С) ± 1 К.
5.1.5.5. Когато температурата на горивото дос-
тигне 292 К (19 °С), незабавно се предприемат
следните стъпки: прочистващият вентилатор се
изключва; вратите на камерата се затварят и хер-
метизират; започва измерването на нивото на въг-
леводороди в камерата.
5.1.5.6. Когато температурата на горивото в ре-
зервоара достигне 293 К (20 °С), започва линейно
увеличаване на температурата с 15 К (15 °С). Под-
гряването се извършва по начин, че температура-
та на горивото да съответствува на функцията по-
долу в границите на ± 1,5 К. Записва се времето
между подгряването и нарастването на темпера-
турата на горивото.
Tr = T0 + 0,2333 Ч t,
където:
Tr e температурата, която трябва да се достиг-
не (K);
T0—началната температура (K);
t—времето от началото на подгряването на
резервоара в min.
5.1.5.7. Веднага след пробив или при темпера-
тура на горивото 308  К (35 °С), което от двете
условия се изпълни първо, източникът на топлина
се изключва, вратите на камерата се разхермети-
зират и отварят, а капачката(-ите) на резервоара(-
ите) за гориво на ПС се отстранява(-т). Ако не е
настъпил пробив за времето на достигане на тем-
пературата на горивото 308 К (35 °С), източникът
на топлина се отстранява от ПС, а ПС се изкарва
от камерата за изпитване за емисии от изпаряване
и цялата процедура, посочена в т. 5.1.7, се повтаря
отначало до настъпване на пробив.