Държавен вестник, бр. 74, 2002 г., стр. 50

С Т Р .  50
Д Ъ Р Ж А В Е Н   В Е С Т Н И К
Б Р О Й  74
ВЪРХОВЕН
АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
РЕШЕНИЕ № 7276
от 18 юли 2002 г.
по административно дело № 3900 от 2002 г.
Върховният административен съд в състав:
председател: Светла Петкова, и членове: Вене-
та Марковска, Дима Йорданова, Славка Най-
денова, Ангел Калинов, при участието на сек-
ретар-протоколиста Нина Спасова разгледа
административно дело № 3900 по описа на Вър-
ховния административен съд—петчленен със-
тав, за 2002 г., докладвано от съдията Славка
Найденова.
Производството по делото пред петчленния
състав на Върховния административен съд е по
чл. 125, ал. 2 от Конституцията на Република
България, по чл. 5, т. 1, по чл. 8, предложение
първо и чл. 23 от Закона за Върховния адми-
нистративен съд.
Образувано е по жалба на Катина Владими-
рова Бончева от Пловдив и по жалба на “Асо-
циация за европейска интеграция и права на
човека”—Пловдив, против чл. 27, ал. 4, т.5 и
чл. 33, ал. 4, т.5 от Наредбата за образуване и
прилагане на цените и тарифите на природния
газ, приета с Постановление № 53 на Минис-
терския съвет на Република България от
6.III.2002 г., обнародвано в “Държавен вест-
ник”, бр. 27/15.III.2002 г. В жалбата се разви-
ват оплаквания за незаконосъобразност на
наредбата в атакуваната є част като приета в
противоречие на чл. 20, ал. 2 от Закона за енер-
гетиката и енергийната ефективност и на чл. 9,
ал. 1 от Закона за нормативните актове и се
иска наредбата в същата част да се отмени. В
жалбата се развиват доводи, че атакуваните
текстове представляват неясни величини, ко-
ито се включват в  уравненията за изчисляване
на постоянната част от годишните приходи при
продажба на природния газ от газопреносните
предприятия и за продажба от газоразпреде-
лителните предприятия, като поради това раз-
мерът є ще се определя едностранно и безкон-
тролно от енергийните предприятия и на прак-
тика поставя цената, плащана от крайния пот-
ребител, в зависимост от волята на производи-
теля, като не се гарантира обективност. Разви-
ва се довод и че така формулирани, атакувани-
те разпоредби  са неясни.
Ответникът по делото—Министерският съ-
вет на Република България, чрез процесуални-
те си представители изразява становище, че
жалбата е неоснователна и че не са налице ос-
нованията за обявяване на незаконосъобраз-
ността на  наредбата в атакуваната є част и
моли жалбата да се отхвърли. Подробни съоб-
ражения са развити в писмени бележки, съглас-
но които доводите в жалбата относно обжалва-
ните текстове на чл. 27, ал. 4, т. 5 и чл. 33, ал. 4,
т. 5 от наредбата не съответстват на действи-
телните факти, като понятието “други разходи”
има събирателен характер, които не биха мог-
ли да се конкретизират в наредбата поради мно-
гообразието и спецификата на дейността на раз-
личните енергийни предприятия като самосто-
ятелни правни субекти. Като такива разходи се
сочат застраховки, телефонни и пощенски ус-
луги, одит, охрана, работно облекло, наеми, мес-
тни данъци и такси, канцеларски материали и
др.п. и поради това всяко предприятие добавя
към основните групи разходи и такива, които
произтичат от изискванията за индивидуалния
му сметкоплан. Прави се възражение, че Дър-
жавната комисия за енергийно регулиране пред-
лага проекта за наредба пред МС, както и ут-
върждава образуваните от енергийните предп-
риятия цени, има право да задължава същите
да преработят цените, от което следва, че те не
са безконтролни.
По делото не са конституирани заинтере-
сувани страни по реда на чл. 21 ЗВАС, тъй като
не е поискано по съответния ред встъпване в
процеса на други органи, независимо че Вър-
ховният административен съд е изпратил съ-
общение за встъпване в процеса на  Минис-
терството на енергетиката и енергийните ре-
сурси и на Държавната агенция за енергийно
регулиране.
Върховният административен съд, в настоя-
щия петчленен състав, след като прецени дово-
дите на страните и представените доказателст-
ва, приема следното:
Жалбата е процесуално допустима. Предмет
на съдебния контрол са текстове от подзаконов
нормативен акт, насочен към неограничен кръг
адресати, поради което правен интерес от об-
жалването му имат всички физически и юриди-
чески лица, включително и техни сдружения под
различна форма, които считат, че атакуваните
норми противоречат на норми от акт  от  по-
висока степен, без да е необходимо да се доказва
наличието на пряк и личен интерес. Подаването
на жалба срещу подзаконов нормативен акт не е
ограничено със срок, тъй като съгласно чл. 13,
ал. 1 ЗВАС жалба срещу нормативен акт се по-
дава без ограничение във времето.
Разгледана по същество, жалбата е основа-
телна по следните съображения:
Процесната наредба е приета на основание
чл. 20, ал. 1 от Закона за енергетиката и енер-
гийната ефективност, съгласно който Минис-
терският съвет определя задължителни пра-
вила за образуване и прилагане на цените и
тарифите на електрическата и на топлинната
енергия и на природния газ по предложение
на комисията. Има се предвид  Държавната
комисия за енергийно регулиране като орган
към Министерския съвет. Процедурата по
предложението на проект за наредбата и при-
емането є с Постановление № 53 от 2002 г. на
Министерския съвет е спазена, издадена е от
компетентния орган и при наличие на зако-
нова делегация за това.