Държавен вестник, бр. 1, 2014 г., стр. 25

БРОЙ  1	
Д Ъ Р Ж А В Е Н  В Е С Т Н И К 	
СТР.  25  
по к.д. № 15/1993 г. Конституционният съд е 
приел, че решението, с което той прекратява 
предсрочно пълномощията на вицепрезидента 
на Република България поради подаване на 
оставка пред Конституционния съд (чл. 97, 
ал. 1, т. 1 от Конституцията), също влиза в 
сила от датата на постановяването му. 
От разпоредбата на чл. 151, ал. 2 от Кон-
ституцията и допълнението, което се съдържа 
в чл. 14 от Закона за Конституционен съд, 
се налага изводът, че специално по въпроса 
за действието на решенията на Конститу-
ционния съд във времето то е за в бъдеще 
или както казва Конституционният съд в 
Решение № 22/1995 г. по к.д. № 25/1995 г. и 
Решение № 24/1995 г. по к.д. № 30/1995 г., 
„занапред“. Конституцията установява общо 
правило и не допуска друго разрешение макар 
и под формата на изключение с оглед харак-
тера на правомощията, по повод на които 
съответните решения са постановени или 
по някакви други съображения. Действието 
е за в бъдеще, друг е въпросът от кой точно 
момент това действие произвежда ефект – три 
дни след обнародването (чл. 151, ал. 2 от 
Конституцията) или при постановяването му 
(чл. 14, ал. 4 от Закона за Конституционен 
съд), и доколко изключението е съобразено 
с конституционната уредба. Решенията по 
чл. 72, ал. 1, т. 3 във връзка с чл. 72, ал. 2 от 
Конституцията, също както и всички останали 
решения на Конституционния съд имат дейст-
вие за в бъдеще. За разлика от решенията по 
чл. 149, ал. 1, т. 2 от Конституцията обаче те 
влизат, както се посочва в чл. 14 от Закона 
за Конституционен съд, в сила от деня на 
постановяването им. Точно по този начин 
вече се е произнасял Конституционният съд, 
когато предсрочно е прекратявал пълномощия 
на народен представител поради неизбирае-
мост (Решение № 2/1995 г. по к.д. № 1/1995 г.) 
или несъвместимост (Решение № 2/1992 г. 
по к.д. № 2/1992 г., Решение № 4/1995 г. по 
к.д. № 2/1995 г.).
При наличието на ясния текст на чл. 151, 
ал. 2 от Конституцията трудно може да се 
обоснове обратно действие на решение на 
Конституционния съд с аргумента, че то се 
налага предвид спецификата на правния спор. 
Въпросът може да се поставя с оглед най-вече 
на решенията, постановени по повод възник-
нал правен спор за неизбираемост на народен 
представител (чл. 72, ал. 1, т. 3 от Консти-
туцията). В рамките на това производство 
Конституционният съд установява факта на 
неизбираемост, а тя би следвало да е налице 
към деня на изборите, като остават без значе-
ние настъпили след това промени във връзка 
с материалноправните предпоставки дадено 
лице да бъде избрано за народен представител 
(чл. 65, ал. 1 от Конституцията), и прекратява 
неговите пълномощия (Решение № 2/1995 г. 
по к.д. № 1/1995 г.). В тези случаи действието 
на решението на Конституционния съд ще 
бъде също така занапред. Съображението, че 
то има обратно действие, защото установя-
ва просто факта на първоначална липса на 
възникнало правоотношение на политическо 
представителство, не може да бъде възприето, 
защото предпоставя тезата за установителния 
характер на решението. С него не само се 
установяват определени обстоятелства или 
факти, а се прекратяват пълномощия, както 
изрично говори текстът на чл. 72, ал. 2 във 
връзка с чл. 72, ал. 1, т. 3 от Конституцията. 
Решението ще действа по общото правило 
занапред, след като няма изричен текст, който 
да провъзгласи обратното му действие. Да се 
поддържа, че предсрочното прекратяване на 
пълномощията на народния представител ста-
ва с обратна сила е юридически неприемливо, 
без да има изричен текст в Конституцията, 
който при това да бъде синхронизиран със 
системата от правила относно дейността на 
Народното събрание. Колкото до причината 
Конституцията да установи правилото за 
действието на решенията на Конституцион-
ния съд единствено занапред, тя следва да се 
търси в необходимостта да бъде гарантирана 
валидността на приетите от Народното съб- 
рание актове и запазването на настъпилите 
с тях правни последици. 
Според чл. 72, ал. 2 от Конституцията в 
случаите на подаване на оставка пред Народ-
ното събрание и влизането в сила на присъда, 
с която е наложено наказание лишаване от 
свобода за умишлено престъпление, или ко-
гато изпълнението на наказанието лишаване 
от свобода не е отложено, пълномощията 
на народния представител се прекратяват 
с решение на Народното събрание. Тези 
решения на Народното събрание, както и 
въобще повечето от неговите решения нямат 
характер на нормативни актове. За решенията 
на Народното събрание по чл. 72, ал. 2 от 
Конституцията също важи общото правило, 
че решенията на Народното събрание влизат 
в сила от момента на приемането си и могат 
да действат единствено занапред.
4. В чл. 72, ал. 2 от Конституцията се 
посочва, че предсрочното прекратяване на 
пълномощията на народен представител в 
случаите на подаване на оставка и на вли-
зане в сила на присъда, с която е наложено 
наказание лишаване от свобода за умишле-
но престъпление, или когато изпълнението 
на наказанието лишаване от свобода не е 
отложено, става с решение на Народното 
събрание, а в случаите на установяване на 
неизбираемост или несъвместимост – с реше-
ние на Конституционния съд. Предсрочното 
прекратяване на пълномощията на народния 
представител настъпва по силата на приетото 
от Народното събрание или постановеното